ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/13133/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.07.2025 про відмову у призначенні пенсії №032350032949 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 07.10.2025 про відмову у призначенні пенсії №032350032949.
Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України “Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування” з 30 червня 2025 року, зарахувавши до страхового стажу період навчання на курсах шоферів з 09 березня 1983 року по 16 серпня 1983 року, періоди роботи шофером грузового автомобіля з 21 грудня 1995 року по 14 грудня 2001 року та водієм з 27 грудня 2001 року по 30 грудня 2004 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звертався до ГУ ПФУ у Волинській області із заявами про призначення пенсії за віком згідно ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.07.2025 №032350032949 та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 07.10.2025 №032350032949 відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, до страхового стажу не зараховано періоди з 09.03.1983 по 16.03.1983, оскільки до ЕПС не долучено документ про
навчання з присвоєною кваліфікацією; з 21.12.1995 по 14.12.2001, оскільки назва підприємства на відтиску печатки при звільненні не відповідає назві при прийнятті на роботу, згідно індивідуальних відомостей сплата внесків відсутня; з 27.12.2001 по 30.12.2004, оскільки дата прийняття на роботу та дата наказу про звільнення, містять виправлення, сплата внесків за 2001-2003 роки відсутня, уточнюючу довідку від 25.09.2025 №1 про період роботи з 21.12.1995 по 14.12.2001 не враховано, оскільки відсутня інформація про реорганізацію установи.
Позивач вважає такі дії відповідача щодо не зарахування вищевказаних періодів навчання та роботи та перебування на обліку до страхового стажу протиправними, оскільки за правильність оформлення трудової книжки відповідає відділ кадрів підприємства, установи, організації, крім того відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, так як визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.
Представники відповідачів у відзивах на позовну заяву позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що за документами позивача не підтверджено достатнього страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. У зв`язку із чим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних мотивів та підстав.
Судом встановлено, що 24 липня 2025 року ОСОБА_1 , у зв?язку з досягненням відповідного пенсійного віку для призначення пенсії (60 років), подав до ГУ ПФУ у Волинській області заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За результатом розгляду заяви, за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 31.07.2025 №032350032949 про відмову у призначенні пенсії, у зв?язку з відсутністю необхідного страхового стажу, зокрема, страховий стаж позивача на момент звернення складає 30 років 2 місяці 25 днів, а необхідний страховий стаж, зазначений у п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 32 роки. До страхового стажу не було зараховано період роботи з 21.12.1995 по 14.12.2001, оскільки на звільненні відсутній підпис відповідальної особи, відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
29 вересня 2025 року позивачем було повторно подано до ГУ ПФУ у Волинській області заяву про призначення пенсії за віком через електронний кабінет веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України.
За результатом розгляду заяви, за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення від 07.10.2025 №032350032949 про відмову у призначенні пенсії, у зв?язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача на момент звернення складає
27 років 11 місяців 04 дня, а необхідний страховий стаж, зазначений у п.1 ст.26
Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 32 роки. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 09.03.1983 по 16.03.1983, оскільки до ЕПС не долучено документ про навчання з присвоєною кваліфікацією; з 21.12.1995 по 14.12.2001, оскільки назва підприємства на відтиску печатки при звільненні не відповідає назві при прийнятті на роботу, згідно індивідуальних відомостей сплата внесків відсутня;
з 27.12.2001 по 30.12.2004, оскільки дата прийняття на роботу та дата наказу про звільнення, містять виправлення, сплата внесків за 2001-2003 роки відсутня. Уточнюючу довідку від 25.09.2025 №1 про період роботи з 21.12.1995 по 14.12.2001 не враховано, оскільки відсутня інформація про реорганізацію установи.
Вважаючи вказані рішення органів Пенсійного фонду від 31.07.2025 №032350032949 та від 07.10.2025 №032350032949 протиправними та такими, що порушують права та інтереси позивача, останній звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Згідно із преамбулою Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі – Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком. 
За правилами частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Отже, право на призначення пенсії за віком протягом 2025 року мали особи, які досягнули віку 60 років та за умови наявності у таких осіб страхового стажу не менше 32 років.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
Так, приписами статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі – Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою органів Пенсійного фонду у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 09.03.1983 по 16.03.1983, оскільки до ЕПС не долучено документ про навчання з присвоєною кваліфікацією; з 21.12.1995 по 14.12.2001, оскільки назва підприємства на відтиску печатки при звільненні не відповідає назві при прийнятті на роботу, згідно індивідуальних відомостей сплата внесків відсутня; з 27.12.2001 по 30.12.2004, оскільки дата прийняття на роботу та дата наказу про звільнення, містять виправлення, сплата внесків за 2001-2003 роки відсутня. Уточнюючу довідку від 25.09.2025 №1 про період роботи з 21.12.1995 по 14.12.2001 не враховано, оскільки відсутня інформація про реорганізацію установи.
З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 вбачається, зокрема:
запис за №2, що включає в себе період з 09.03.1983 по 16.08.1983, який є точним, не містить помилок, є читабельним та зрозумілим, містить реквізити посвідчення (дату та номер);
записи №12 та №13 містять інформацію про те, що позивач 21.12.1995 був прийнятий шофером грузового автомобіля у Фірму «РОСС» ЛТД відповідно до наказу від 21.12.1995 №14-12. 14.12.2001 позивач був звільнений за власним бажанням відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України відповідно до наказу від 14.12:2001 №07-12. Записи читабельні, зрозумілі, не містять виправлень чи неточностей, містяться у хронологічно послідовному місці, мають реквізити наказів (їх дату та номер) про призначення на посаду та звільнення з посади.
Крім того, запис про звільнення засвідчений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «РОСС».
Уточнююча довідка Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «РОСС»
від 25.09.2025 №1, яка була подана позивачем 29 вересня 2025 року при поданні заяви про призначення пенсії, повністю підтверджує відомості, що містяться у записі №12, в тому числі містить інформацію про зміну найменування юридичної особи з Фірма
«РОСС» ЛДТ на Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «РОСС».
Також, на сторінках 8-9 трудової книжки НОМЕР_1 містяться записи про прийняття позивача 27.12.2001 на роботу водієм за трудовим договором від 27.12.2001 у підприємця ОСОБА_2 та звільнення з цієї роботи 30.12.2004
відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України.
Вказані записи мають виправлення у даті прийняття на роботу та даті звільнення, про що було зазначено відповідачем у своєму рішенні про відмову у призначенні пенсії від 31.07.2025, проте останній не врахував, що на сторінках 8-9 трудової книжки позивача під зазначеними вище записами проставлено відмітку «запис під номером 14, 15 не дійсна».
Натомість, на сторінках 10-11 трудової книжки НОМЕР_1 містяться записи
№15 та №16, з яких вбачається, що позивач з 27.12.2001 був прийняти на роботу до підприємця ОСОБА_2 водієм згідно з трудових договором №3056, зареєстрованим в Луцькому міському центрі зайнятості 27.12.2001.
30.12.2004 позивач був звільнений з цієї роботи відповідно до ст.38
Кодексу законів про працю України.
При цьому, записи №№15, 16 є читабельні, зрозумілі, не містять виправлень чи неточностей, скріплені печаткою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та печаткою і підписом начальника юридичного відділу Луцького міського центру зайнятості Грелею А.Ю.
Отже, записами трудової книжки ОСОБА_1 . Серії НОМЕР_1 підтверджується факт роботи позивача з 09.03.1983 по 16.03.1983, з 21.12.1995 по 14.12.2001 та з 27.12.2001 по 30.12.2004.
Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі – Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність підстав для зарахування вищевказаних періодів до страхового стажу позивача, оскільки в даному випадку записи, внесені до трудової книжки позивача, між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, із зазначенням номерів наказів та дат їх видачі. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачем суду не надано.
Таким чином, оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірні періоди, тому, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення. 
Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.
Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17, від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.
Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області таким правом не скористалися.
Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Крім цього, згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На думку суду, відповідачі – Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, як суб`єкти владних повноважень, не надали суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо не зарахування періодів навчання та роботи позивача з 09.03.1983 по 16.03.1983, з 21.12.1995 по 14.12.2001 та з 27.12.2001 по 30.12.2004 до страхового стажу при призначенні пенсії за віком та відмови у призначенні пенсії за віком за вказаних обставин вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.
З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.07.2025 про відмову у призначенні пенсії №032350032949 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 07.10.2025 про відмову у призначенні пенсії №032350032949; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України “Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування” з 30 червня 2025 року, зарахувавши до страхового стажу період навчання на курсах шоферів з 09 березня 1983 року по 16 серпня 1983 року, періоди роботи шофером грузового автомобіля з 21 грудня 1995 року по 14 грудня 2001 року та водієм з 27 грудня 2001 року по 30 грудня 2004 року.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, оскільки позовні вимоги задоволені повністю, на користь позивача необхідно стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та ГУ ПФУ в Закарпатській області судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.07.2025 №032350032949 про відмову у призначенні пенсії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 07.10.2025 №032350032949 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України “Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування” з 30 червня 2025 року, зарахувавши до страхового стажу період навчання на курсах шоферів з 09 березня 1983 року по 16 серпня 1983 року, періоди роботи шофером грузового автомобіля з 21 грудня 1995 року по 14 грудня 2001 року та водієм з 27 грудня 2001 року по 30 грудня 2004 року.
Стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26, код ЄДРПОУ 21910427).
Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Народна, будинок 4, код ЄДРПОУ 20453063).

Суддя Ю.Ю. Сорока