ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 квітня 2026 року 
м. Київ 

справа № 450/1844/24

провадження № 61-13021св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа- Служба у справах дітей Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2024 року у складі судді Кукси Д. А. та постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, про визначення способу участі баби у вихованні, спілкуванні та побаченні з онукою.

Позовна заява мотивована тим, що 14 листопада 2020 року її донька - ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , від якого у них народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. З моменту смерті її доньки відповідач чинить їй перешкоди у побаченні з онукою, забороняє приїжджати до дитини та ігнорує телефонні дзвінки, не даючи в повній мірі спілкуватися із онукою та брати участь у її вихованні. Вона хоче брати участь у вихованні онуки, її матеріальному забезпеченні, допомагати відповідачу її утримувати, проте ОСОБА_2 не бажає її присутності у відносинах із дитиною, штучно створюючи такі обставини, які перешкоджають їхнім зустрічам. Вона неодноразово фінансово допомагала відповідачу в утриманні онуки та переказувала йому грошові кошти.

Посилалася на те, що спільний відпочинок дитини з бабою протягом 15 днів влітку та 10 діб на зимових канікулах відповідатиме інтересам дитини, а святкування дня народження дитини на наступний день та святкування дня народження баби, діда може відбуватися виключно за згодою дитини та попереднім погодженням із відповідачем. 

Вважала, що спілкування із онукою буде сприяти її повноцінному вихованню, розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростання під опікою та відповідальністю як батька, так і баби, що забезпечить її виховання в атмосфері морального та матеріального забезпечення.

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд визначити способи її участі у вихованні, спілкуванні та побаченні з онукою ОСОБА_4 , дотримуючись режиму харчування, розвитку, відпочинку та стану її здоров`я, у такому порядку:
- систематичне побачення в перших числах з 01 до 10 кожного другого місяця за місцем проживання ОСОБА_4 або за місцем її перебування;
- спільний відпочинок дитини та баби влітку протягом 15 календарних днів за погодженням із батьком дитини дати та місця проведення відпочинку, не пізніше ніж за два тижні з можливістю виїжджати за кордон;
- спільний відпочинок дитини та баби на зимових канікулах протягом 10 календарних днів та за погодженням із батьком дитини дати та місця проведення відпочинку, не пізніше ніж за два тижні з можливістю виїжджати за кордон;
- на другий день після дня народження онуки мінімуму на три години, час за погодженням із батьком дитини;
- необмежене (24 години на добу) її особисте спілкування з онукою через смартфон, обладнаний функцією та програмним забезпеченням відеодзвінка за допомогою Інтернет-програм (Скайп, Вайбер, Вотсапп, Телеграм).

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визначено способи участі ОСОБА_1 у вихованні, спілкуванні та побаченні з онукою ОСОБА_4 , дотримуючись режиму харчування, розвитку, відпочинку та стану її здоров`я, у такому порядку:
- систематичне побачення в перших числах (з 01 до 10) кожного другого місяця за місцем проживання ОСОБА_4 або за місцем перебування ОСОБА_1 ;
- спільний відпочинок дитини та бабусі влітку протягом 15 календарних днів за погодженням із батьком дитини дати та місця проведення відпочинку, не пізніше ніж за два тижні з можливістю виїжджати за кордон;
- спільний відпочинок дитини та бабусі на зимових канікулах протягом 10 календарних днів та за погодженням із батьком дитини дати та місця проведення відпочинку, не пізніше ніж за два тижні з можливістю виїжджати за кордон;
- на другий день після дня народження онуки мінімум на три години, час за погодженням із батьком дитини;
- необмежене (24 години на добу) особисте спілкування ОСОБА_1 з онукою через смартфон, обладнаний функцією та програмним забезпеченням відеодзвінка за допомогою Інтернет-програм (Скайп, Вайбер, Вотсапп, Телеграм).
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції урахував те, що статтею 257 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено право на спілкування баби з онукою та право брати участь у її вихованні, спілкуватися з нею.

Районний суд дійшов висновку, що спілкування позивачки з дитиною буде сприяти повноцінному вихованню останньої, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як батька, так і бабусі, що забезпечить її виховання в атмосфері морального та матеріального забезпечення.

Надаючи оцінку запропонованим позивачкою способам участі у вихованні, спілкуванні та побаченні з онукою, районний суд вважав, що такі у повній мірі відповідають інтересам як баби, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі баби у вихованні онуки. Суд урахував відсутність обставин, які б могли бути підставою для усунення позивачки від спілкування з онукою, а також відсутність негативного впливу баби на дитину.

Суд відхилив посилання відповідача на відсутність з його боку перешкод у спілкуванні ОСОБА_4 з ОСОБА_1 , оскільки представник Служби у справах дітей Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області в судовому засіданні повідомила про конфліктну ситуацію між сторонами з приводу того, що ОСОБА_2  не допускає бабу до спілкування з онукою у звязку із чим, ОСОБА_1 зверталася до Служби у справах дітей та їй було рекомендовано звернутися до суду.

Суд першої інстанції застосував відповідні норми Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, послався на прецедентну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2024 року в частині визначення способу спілкування ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_4 - «необмежене (24 години на добу) особисте спілкування ОСОБА_1 з онукою через смартфон, обладнаний функцією та програмним забезпеченням відеодзвінка за допомогою Інтернет-програм (Скайп, Вайбер, Вотсапп, Телеграм)» змінено та визначено спосіб спілкування ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_4 - «особисте спілкування баби з онукою через смартфон, обладнаний функцією та програмним забезпеченням відеодзвінка за допомогою Інтернет-програм (Скайп, Вайбер, Вотсапп, Телеграм) протягом дня з дотриманням режиму дня та режиму сну».
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при визначенні способу участі баби у вихованні онуки, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, відповідно до вимог СК України, суд першої інстанції правильно врахував вік дитини, можливий щотижневий розпорядок дня дитини, індивідуальні потреби дитини такого віку, прихильність один до одного, а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини. Апеляційний суд вважав, що таке спілкування відповідатиме найкращим інтересам дитини, не суперечитиме її інтересам.

Ураховуючи вік дитини та те, що їй потрібен час для відпочинку, з урахуванням режиму дня та відпочинку, суд апеляційної інстанції погодився з доводами  ОСОБА_2 про те, що спілкування баби з онукою не може бути необмеженим, як встановив районний суд, протягом 24 годин на добу, а відтак вважав, що рішення районного суду в цій частині слід змінити, зазначивши, що особисте спілкування позивачки із онукою через смартфон, обладнаний функцією та програмними забезпеченням відеодзвінка за допомогою Інтернет програм (Скайп, Вайбер, Вотсапп, Телеграм) є можливим протягом дня з дотриманням режиму дня та режиму сну.

Апеляційний суд вважав необґрунтованими доводи відповідача про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні онуки, що свідчить про наявність спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2024 року, постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2025 року касаційна скарга ОСОБА_2 надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2025 року заявнику поновлено строк на касаційне оскарження судового рішення, а касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У січні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга  ОСОБА_2 мотивована тим, що судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню. Вважає, що суди дійшли необґрунтованого висновку про те, що він чинить перешкоди у спілкуванні позивачки з онукою, оскільки  ОСОБА_1 приїжджає до дитини без попередження, не узгоджуючи час зустрічі, чим створює конфліктні ситуації, які негативно впливають на психіку малолітньої дитини.

На думку заявника, суди попередніх інстанцій не врахували, що він разом із донькою живе та працює в Чеській Республіці, тому спільний відпочинок позивачки з дитиною протягом 15 календарних днів є неможливим, ураховуючи те, що канікули в дитини є нетривалими і йому, як батьку дитини, також необхідно провести спільний відпочинок із донькою, а також бабусі по лінії батька.

Посилається на те що баба, дід мають право спілкуватися зі своїми онуками та брати участь у їх вихованні, а передумовою для звернення до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною є вчинення перешкод батьком, проте матеріали справи не містять жодного доказу вчинення ним перешкод позивачці у спілкуванні з дитиною, відтак відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у вказаній справі.

Матеріали справи не містять висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, незважаючи на те, що наявність такого висновку під час розгляду позовних вимог про визначення порядку спілкування з онукою є обов`язковою.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_2 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачено пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.

У грудні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Левицька О. І. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які відповідають вимогам статей 263-265 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Червонограда Львівської області 04 березня 1998 року, актовий запис № 138 (том 1, а. с. 27).

14 листопада 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 виданим Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 14 листопада 2020 року, актовий запис № 214 (том 1, а. с. 29).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що Генеральним консульством України у м. Стамбулі Турецької Республіки 04 березня 2021 року було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис № 6 (том 1, а. с. 28).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується перекладеним українською мовою свідоцтвом про смерть від 03 березня 2021 року № 16, виданим у м. Стамбулі Турецької Республіки (том 1, а. с. 30-32).

ОСОБА_1 є бабою малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 щодо встановлення порядку участі у спілкуванні з малолітньою онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із батьком - ОСОБА_2 . Службою у справах дітей Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області листом від 22 листопада 2021 року № 01-23/134 позивачці рекомендовано звернутися до суду для вирішення вказаного питання (том 1, а. с. 146).

Відповідно до листа Служби у справах дітей Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області від 29 травня 2025 року, наданого на запит апеляційного суду про надання висновку органу опіки та піклування щодо визначення участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з онукою - ОСОБА_4 , на основі отриманих відомостей, згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , складеного Службою у справах дітей Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області 22 травня 2025 року, умови проживання добрі, в будинку створені умови для проживання дитини, зі слів ОСОБА_8 її син - ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_4 знаходиться за кордоном (у Чеській Республіці), коли повернеться, їй невідомо. Ураховуючи викладене, комісія з питань захисту прав дитини Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області не може надати об`єктивного висновку для визначення способу участі баби у вихованні, спілкуванні та побаченні з онукою, оскільки ОСОБА_2 разом з малолітньою ОСОБА_4 перебуває за межами України (том 2, а. с. 22).

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням змін, внесених за наслідком апеляційного перегляду, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частині першій статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України).

Частиною другою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).

Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Частиною першою статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.

Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу чергу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється у: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України). Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд не вирішив заявлений у справі спір з урахуванням вказаних вище норм права, порушив принцип правової визначеності, оскільки не визначив способи участі позивача у вихованні внука (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося ЄСПЛ, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Положення статті 8 Конвенції поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» («Shvets v. Ukraine», заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20).

При цьому у вищевказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено, у тому числі, й те, що для врахування балансу інтересів у цій справі суд звертається до положення статті 257 СК України, згідно з якою баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Саме збалансування наведених вище прав і гарантій має бути основою для належного виконання рішення суду про участь у спілкуванні дитини з дідом.

Подібні за змістом висновки викладено Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 607/9336/20 (провадження № 61-20367св21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Положеннями статті 19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, спір стосується прав баби на спілкування зі своєю онукою та її виховання, а також встановлення способу участі у спілкуванні з нею.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, взявши до уваги встановлені судами обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, доводам сторін, дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення способів участі ОСОБА_1 у вихованні, спілкуванні та побаченні з онукою ОСОБА_4 , дотримуючись режиму харчування, розвитку, відпочинку та стану її здоров`я. При цьому судові рішення мотивовані необхідністю забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що  ОСОБА_1 (баба) має право спілкуватися зі своєю онукою на підставі положень статті 257 СК України.

Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій, правильно встановили фактичні обставини справи, застосувавши положення Конвенції про права дитини та СК України, й ухвалили обґрунтовані судові рішення по суті вирішення спору, які відповідають принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

При цьому суд апеляційної інстанції правильно погодився з доводами апеляційної скарги  ОСОБА_2 про те, що спілкування баби з онукою не може бути необмеженим, як встановив районний суд, протягом 24 годин на добу, а відтак вважав, що рішення районного суду в цій частині слід змінити, зазначивши, що особисте спілкування позивачки із онукою через смартфон, обладнаний функцією та програмним забезпеченням відеодзвінка за допомогою Інтернет програм (Скайп, Вайбер, Вотсапп, Телеграм) є можливим протягом дня з дотриманням режиму дня та режиму сну.

Отже, врахувавши інтереси малолітньої дитини та конкретні обставини саме цієї справи, суд першої інстанції, з урахуванням внесених апеляційним судом змін, правильно визначив порядок спілкування баби з онукою, з яким Верховний Суд погоджується, оскільки такий забезпечує якнайкращі інтереси дитини.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачка не довела створення їй перешкод у спілкуванні з онукою, не можуть бути підставою для відмови суду у захисті й реалізації прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України, визначенні способів участі баби у вихованні дитини, місця і часу їх спілкування.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23 (провадження № 61-17035сво23).

Щодо посилання касаційної скарги на те, що суди попередніх інстанцій визначили спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні, спілкуванні та побаченні з онукою за відсутності висновку органу опіки та піклування щодо участі баби у вихованні та спілкуванні з онукою, складення якого є обов`язковим у цій категорії справ, колегія суддів зазначає таке.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 зазначено, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступі до правосуддя і означав би порушення приписів статті 6 Конвенції. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування під час розгляду справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку з перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо.

У справі, яка переглядається Верховним Судом,суд апеляційної інстанції зобов`язав третю особу надати письмовий висновок органу опіки та піклування щодо участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з онукою, що підтверджується супровідним листом Львівського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року (том 2, а. с. 7).

Відповідно до листа Служби у справах дітей Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області від 29 травня 2025 року комісія з питань захисту прав дитини Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області не може надати об`єктивного висновку для визначення способу участі баби у вихованні, спілкуванні та побаченні з онукою, оскільки ОСОБА_2 разом з малолітньою ОСОБА_4 перебуває за межами України (том 2, а. с. 22).

Отже, письмовий висновок органу опіки та піклування у цій справі не був наданий у зв`язку із виключними обставинами, а саме у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни. При цьому відсутність висновку органу опіки і піклування за встановлених у цій справі обставин, не перешкоджає визначенню способу участі баби у вихованні, спілкуванні та побаченні з онукою, оскільки суд надали правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності.

Інші доводи касаційної скарги  ОСОБА_2 фактично, зводяться до незгоди з оцінкою судами попередніх інстанцій доказів у справі, неправильним, на його думку, встановленням обставин справи та не містять посилань на неправильне застосування норм матеріального права, що не може бути підставою для скасування судових рішень, оскільки є переоцінкою Верховним Судом доказів, яка у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка в зазначеній частині ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2024 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк