?
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року 
м. Київ
cправа № 924/461/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Волковицької Н. О.,
секретаря судового засідання - Кондратюк Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 (колегія суддів: Філіпова Т. Л., Бучинська Г. Б., Василишин А. Р.) та рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.08.2025 (суддя Кочергіна В. О.) у справі
за позовом заступника керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до: 1) Управління архітектури та містобудування Хмельницької міської ради, 2) Управління торгівлі Хмельницької міської ради, 3) фізичної особи -підприємця ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування паспорта прив`язки (реєстраційний № 170 (298) від 10.03.2023); визнання недійсним договору про встановлення сервітуту від 18.03.2025 № 147-С
за участю прокурора - Цимбалістого Т. О., 
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог 
1. Заступник керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до Управління архітектури та містобудування Хмельницької міської ради (далі - Управління архітектури та містобудування), Управління торгівлі Хмельницької міської ради (далі - Управління торгівлі) та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.), в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати паспорт прив`язки для провадження підприємницької діяльності павільйону № 170 площею 96 кв. м біля будинку № 2/1А на вул. Вінницька у м. Хмельницькому, виданий ФОП ОСОБА_2. 10.03.2023 за № 170 (298), продовжений 12.03.2025; 
- визнати недійсним договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення стаціонарної тимчасової споруди від 18.03.2025 № 147-С, укладений між Управлінням торгівлі та ФОП ОСОБА_2
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначає про те, що на момент видачі ФОП ОСОБА_2. паспорта прив`язки від 10.03.2023 № 170 (298) i його останнього продовження 12.03.2025 діяли чіткі обмеження щодо дозволеної площі тимчасової споруди, однак Управлінням архітектури та містобудування неправомірно видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності павільйону площею 96 кв. м. Зважаючи на те, що тимчасова споруда № 170 (298) не відповідає вимогам статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" і Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 (далі - Порядок № 244), через перевищення її площі, яка не може бути більшою 30 кв. м по зовнішньому контуру, паспорт прив`язки підлягає анулюванню (скасуванню). 
3. З урахуванням незаконності видачі паспорта прив`язки договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення стаціонарної тимчасової споруди також не відповідає вимогам закону та має бути визнаний недійсним. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
4. У матеріалах справи наявний дозвіл № 276 на встановлення малих архітектурних форм приватному підприємцю Герасимчук Тамарі Яківні (далі - ПП Герасимчук Т. Я.) на право установки павільйону згідно з рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 01.07.1997 № 1665 строком із 01.01.1998 по 31.12.1998, а також дозвіл № 303 на встановлення кіоску, павільйону, побутових вагонів та інших малих архітектурних форм ПП Герасимчук Т. Я., технічний паспорт на приміщення на вул. Вінницькій, 2/1-А, власник ПП Герасимчук Т. Я. 
5. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23.07.1998 № 275 внесено зміни до рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 01.07.1997 № 1665, зокрема, пункт 10 додатку до рішення викладено у такій редакції: "ПП Герасимчук Т. Я. під встановлення павільйону для роздрібної торгівлі та громадського харчування на вул. Вінницькій 2/1А, площею 60 кв. м за рахунок земель приватного ремонтно-монтажного підприємства "Азов" згідно з архітектурно-планувальним завданням та техумовами відповідних організацій". Встановлення павільйонів і кіосків здійснювати у відповідності з затвердженим порядком надання в тимчасове короткострокове користування на один рік на умовах оренди земельних ділянок під встановлення павільйонів, кіосків і їх перереєстрації в м. Хмельницькому".
6. Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23.10.2008 № 1270 надано дозвіл ПП Герасимчук Т. Я. на розміщення та експлуатацію об`єкта торгівлі - магазину з торгівлі непродовольчими товарами у власному приміщенні, розміщеному на вул. Вінницькій біля будинку № 2/1-А, торговою площею 17,6 кв. м. 
7. За змістом архівного витягу з рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 26.08.2010 № 1109 ПП Герасимчук Т. Я. надано дозвіл на продовження права розміщення малих архітектурних форм на умовах укладення договору особистого строкового сервітуту з Управлінням житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради та дотримання сучасних архітектурно-художніх вимог строком на 3 роки під розміщення павільйону під магазин для торгівлі непродовольчими товарами та заклад ресторанного господарства площею 96,0 кв. м біля будинку № 2/1-А на вул. Вінницькій. 
8. У матеріалах справи наявний паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності павільйону площею 96,0 кв. м за адресою: вул. Вінницька (біля буд. № 2/1-А), м. Хмельницький. Замовник - Герасимчук Т. Я. ( АДРЕСА_1 ). Паспорт виданий Управлінням архітектури та містобудування Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради. Паспорт прив`язки дійсний до 16.08.2016 (виданий 16.08.2013) та продовжений до 18.08.2017.
9. Хмельницька міська рада 26.05.2020 прийняла рішення № 13 "Про затвердження Порядку розміщення на території м. Хмельницького малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності". Додатком до цього рішення є Порядок розміщення на території м. Хмельницького малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності. 
10. На підставі договору дарування павільйону від 07.09.2020 Герасимчук Т. Я. (дарувальник) подарувала ОСОБА_1. (обдаровуваний) у власність павільйон (тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності) площею 96,0 кв. м за адресою:  
АДРЕСА_2 . У матеріалах справи наявний паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності павільйону площею 96,0 кв. м за адресою: вул. Вінницька (біля буд. № 2/1-А), м. Хмельницький. Замовник - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ). Паспорт виданий Управлінням архітектури та містобудування Хмельницької міської ради. Паспорт прив`язки дійсний до 17.12.2021 (виданий 17.06.2021).
12. На підставі договору дарування павільйону від 16.09.2021 ОСОБА_1 (дарувальник) подарував ОСОБА_2 (обдаровуваний) у власність павільйон (тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності) площею 96,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
13. У матеріалах справи наявний паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності павільйону площею 96,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Замовник - ОСОБА_2. ( АДРЕСА_1 ). Паспорт виданий Управлінням архітектури та містобудування Хмельницької міської ради. Паспорт прив`язки дійсний до 10.03.2024 (виданий 10.03.2023) та продовжений до 13.03.2025.
14. 21.03.2024 між Управлінням торгівлі (власник) та ФОП ОСОБА_2 (сервітуарій) укладено договір № 125-С про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди. Предметом цього договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно сервітуарію на територію, на якій буде розміщуватися та використовуватися для надання населенню побутових послуг (шиномонтаж) (вид функціонального призначення згідно з додатком № 4 до рішення сесії від 22.03.2017 № 30 неповна назва рішення сесії - якої сесії?) тимчасова споруда - узгодженого архітипу павільйон загальною площею 96,0 кв. м. Об`єктом особистого строкового сервітуту за цим договором є територія (об`єкт благоустрою) в м. Хмельницькому за адресою: вул. Вінницька (біля будинку № 2/1А), площею 96,0 кв .м, розташування за межі якої зазначено в паспорті прив`язки тимчасової споруди, що є невід`ємною частиною цього договору.
15. 18.03.2025 між Управлінням торгівлі (власник) та ФОП ОСОБА_2 (сервітуарій) укладено договір № 147-С про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення стаціонарної тимчасової споруди. Предметом цього договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно сервітуарію на територію, на якій буде розміщуватися та використовуватися для надання населенню побутових послуг (шиномонтаж) (вид функціонального призначення згідно з додатком № 4 до рішення сесії від 22.03.2017 № 30) тимчасова споруда - узгодженого архітипу павільйон загальною площею 96,0 кв. м. Об`єктом особистого строкового сервітуту за цим договором є територія (об`єкт благоустрою) в м. Хмельницькому за адресою: вул. Вінницька (біля будинку № 2/1А), площею 96,0 кв. м, розташування за межі якої зазначено в паспорті прив`язки тимчасової споруди, що є невід`ємною частиною цього договору (пункти 1.1, 1.2 договору). 
16. За тимчасовою спорудою сервітуарія також закріплюється територія площею 1100,0 кв. м для утримання в належному стані, у тому числі: тротуар, газон та бортовий камінь (пункт 1.3 договору).
17. Додатками до договору є: паспорт прив`язки тимчасової споруди (№ 1); довідка про вартість 1 кв. м нормативної грошової оцінки земельної ділянки (№ 2); акт звірки (№ 3); пам`ятка-витяг із Правил благоустрою території м. Хмельницького (№ 4).
18. Строк дії цього договору з 18.03.2025 по 12.03.2026.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
19. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 25.08.2025 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі № 924/461/25 в частині визнання протиправним та скасування паспорта прив`язки (реєстраційний № 170 (298) від 10.03.2023), оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Визнано недійсним договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення стаціонарної тимчасової споруди вiд 18.03.2025 № 147-С, укладений між Управлінням торгівлі та ФОП ОСОБА_2
20. Місцевий суд зазначив, що оскільки Управління архітектури та містобудування є організаційно-розпорядчим виконавчим органом Хмельницької міської ради, а його дії щодо видачі / продовження спірного паспорта прив`язки тимчасової споруди пов`язані із реалізацією публічно-владних управлінських функцій у сфері благоустрою території населеного пункту, містобудування та земельних відносин міста Хмельницького, оскарження паспорта прив`язки як акта органу місцевого самоврядування, який здійснює управлінські функції у сфері благоустрою населеного пункту, зумовлено правовідносинами публічно-правового характеру, а тому спір в цій частині не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а належить до юрисдикції адміністративного суду.
21. Крім того, зважаючи на площу павільйону, яка перевищує 30 кв. м, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що належний відповідачу-3 павільйон не є тимчасової спорудою / малою архітектурною формою, право на розміщення якої може бути реалізовано на правах земельного сервітуту відповідно до пункту "в" частини першої статті 99 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).
22. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.08.2025 залишено без змін. 
23. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд додатково вказав про те, що:
- на момент укладення оспорюваного договору особистого строкового сервітуту діяли чітко визначені обмеження щодо дозволеної площі тимчасової споруди, натомість Управлінням торгівлі в порушення цих обмежень неправомірно укладено зазначений договір із ФОП ОСОБА_2 на розміщення торговельного павільйону, площа якого значно перевищує 30 кв. м;
- у цьому випадку визнання недійсним договору є ефективним способом захисту з огляду на специфіку спірних правовідносин та допущених порушень при укладенні правочину;
- позовна вимога про визнання недійсним договору про встановлення сервітуту не може бути оцінена апеляційним судом як непропорційне втручання у право відповідача на мирне володіння майном. 
Короткий зміст касаційної скарги 
24. ФОП ОСОБА_2. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову про визнання договору недійсним та ухвалити нове рішення про відмову в позові. 
25. Підставою касаційного оскарження ФОП ОСОБА_2. визначив пункти 1, 4 частини другої  статті 287 ГПК України, наполягаючи на ухваленні судами попередніх інстанцій судових рішень без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених:
- у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 - про те, що позовна вимога про визнання виконаного / частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину (скаржник вважає, що вимога про визнання недійсним договору про встановлення особистого строкового сервітуту без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові);
- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 294/220/14-ц, від 16.10.2019 у справі № 460/762/16-ц - щодо застосування принципу "належного урядування" (скаржник вказує на недотримання судами попередніх інстанцій критеріїв сумісності заходу втручання держави у право на мирне володіння майном та, як наслідок, порушення справедливого балансу між інтересами держави та інтересами особи, яка зазнає такого втручання, ОСОБА_2, що є несумісним із гарантіями, передбаченими у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). 
26. Посилаючись на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з урахуванням пункту 1 частини третьої статті 310 цього Кодексу, скаржник наполягає на тому, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили зібрані у справі докази щодо фактичного набуття у власність павільйону (тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності).
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
27. У відзиві на касаційну скаргу прокурор просить залишити цю скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що повністю відповідають нормам матеріального та процесуального права. 
28. Прокурор вказує, що надання ФОП ОСОБА_2. спірної земельної ділянки під розміщення тимчасової споруди площею 96 кв. м відбулося у непередбачений законом спосіб без проведення земельних торгів, що є підставою для визнання договору про встановлення земельного сервітут недійсним. 
29. При цьому прокурор зазначає, що оскільки встановлення строкового земельного сервітуту для розміщення ФОП ОСОБА_2 на пільгових умовах тимчасової споруди площею 96 кв. м, яка не відповідає законодавчо встановленим ознакам "тимчасової споруди", відбулося з порушенням законних процедур та всупереч інтересам територіальної громади, то задоволення позову про визнання недійсним договору не можна вважати покладанням на відповідача надмірного тягаря або непропорційним втручанням держави у мирне володіння особою майном. 
Позиція Верховного Суду
30. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
31. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
32. Предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_2. є рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору про встановлення сервітуту від 18.03.2025 № 147-С.
33. При цьому вказані вище судові рішення в частині закриття провадження у справі щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування паспорта прив`язки від 10.03.2023 скаржником не оскаржуються, а тому не переглядаються Судом під час касаційного розгляду цієї справи. 
34. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 18.03.2025 між Управлінням торгівлі та ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 147-С про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення стаціонарної тимчасової споруди - павільйону загальною площею 96,0 кв. м. у м. Хмельницькому на вул. Вінницька (біля будинку № 2/1-А) площею 1100,0 кв. м, яка закріплюється за відповідачем-3 (сервітуріарієм). 
35. Відповідно до статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). 
36. Положеннями статті 99 ЗК України визначено види права земельних сервітутів. Згідно з пунктом "в" частини першої статті 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення, зокрема, земельних сервітутів на право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).
37. Згідно з частинами другою, третьою статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції на час вчинення оспорюваного правочину) тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів". Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
38. Аналогічні положення щодо визначення поняття тимчасової споруди містяться у пункті 1.3 Порядку № 244, а також у Правилах благоустрою Хмельницької міської територіальної громади, затверджених рішенням Хмельницької міської ради від 21.12.2023 № 54.
39. Оскільки в цьому випадку площа павільйону перевищує 30 кв. м, суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що належний відповідачу-3 павільйон не є тимчасовою спорудою / малою архітектурною формою, право на розміщення якої може бути реалізовано на правах земельного сервітуту відповідно до пункту "в" частини першої статті 99 ЗК України, а укладання спірного договору про встановлення особистого строкового сервітуту відбулося всупереч вимогам законодавства, що є підставою для визнання його недійсним.
40. У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_2. наголошує на тому, що позовна вимога про визнання виконаного / частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є належним та ефективним способом захисту, оскільки не призводить до поновлення майнових прав позивача, у зв`язку з чим, на переконання скаржника, позов прокурора про визнання договору особистого строкового сервітуту недійсним задоволенню не підлягає через обрання останнім неналежного способу захисту.
41. Так, статтею 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
42. Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). 
43. Частинами першою та другою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
44. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21, на яку посилається скаржник, об`єднана палата зазначила, що позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного / частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного / частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.
45. Крім того, колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (провадження № 12-13гс22, пункту 154), згідно з якою якщо на виконання спірного правочину товариством сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 ЦК України).
46. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 06.02.2019 у справі № 522/12901/17-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28.01.2020 у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19.05.2020 у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55); див. також постанову Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі № 6-32цс14).
47. Звертаючись із позовом у цій справі, прокурор стверджував, що відповідач-3 отримав право користування земельною ділянкою Хмельницької міської територіальної громади на підставі договору сервітуту, який не відповідає вимогам законодавства. Отже, користування земельною ділянкою здійснюється неправомірно. 
48. За доводами прокурора, існування спірного земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності порушує інтереси територіальної громади та суперечить інтересам держави у сфері земельних правовідносин в цілому.
49. Правові наслідки недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції передбачені статтею 216 ЦК України, згідно з якою у разі неможливості повернення виконаного за недійним правочином, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, сторона правочину зобов`язана відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
50. Крім того, відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
51. Згідно з частиною першою статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
52. Із наведеного вбачається, що у разі якщо договір про встановлення земельного сервітуту суперечить вимогам законодавства, внаслідок чого підлягає визнанню недійсним відповідно до статті 215 ЦК України, то в силу приписів статті 216 ЦК України правовим наслідком недійсності такого договору має бути повернення відповідачем позивачу земельної ділянки, отриманої за недійсним договором. 
53. Суд наголошує, що саме по собі задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору особистого строкового сервітуту (який вже призвів до фактичного розміщення тимчасової споруди на земельній ділянці комунальної власності) не відновить порушеного права територіальної громади на вільне володіння, користування та розпорядження землею, оскільки рішення суду про визнання договору недійсним не має наслідком автоматичне звільнення земельної ділянки від павільйону та повернення її у стан, придатний для використання власником. Задоволення такого позову не усуває перешкод у користуванні майном і не відновлює status quo, а отже, вимагатиме від позивача ініціювання нових судових процесів (зокрема, з вимогою про демонтаж споруди чи звільнення ділянки), що суперечить принципу процесуальної економії.
54. Отже, за висновком Суду, у цій справі належним та ефективним способом захисту інтересів держави є вимога про визнання недійсним договору сервітуту у поєднанні з вимогою про повернення земельної ділянки у придатному для використання стані шляхом її звільнення від тимчасової споруди. 
До схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02.08.2023 у справі від 926/3103/22, від 22.09.2021 у справі № 904/144/20.
55. Проте при зверненні з цим позовом до суду прокурор не заявляв позовної вимоги про застосування наслідків недійсності оспорюваного ним договору. 
56. Водночас визнання недійсним договору особистого строкового сервітуту без вимоги про повернення земельної ділянки не відновить порушеного права держави на вільне володіння та користування майном. 
57. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження 
№ 14-125цс20, пункт 76), від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (провадження № 12-1 Згс22, пункт 127).
58. Таким чином, обраний прокурором спосіб захисту щодо визнання недійсним договору особистого строкового сервітуту без заявлення вимоги про повернення земельної ділянки не є належним та ефективним способом захисту прав, що є підставою для відмови у задоволенні такого позову. 
59. Оскільки Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора про визнання договору сервітуту недійсним із підстав обрання неналежного способу захисту, інші доводи касаційної скарги Судом не розглядаються та не оцінюються. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
60. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
61. Згідно зі статтею 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
62. За наведених обставин судова колегія, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень, вважає за необхідне скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання договору особистого строкового сервітуту недійсним із прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в позові, а в решті - судові рішення залишити без змін. Із цих підстав касаційна скарга підлягає задоволенню. 
Судові витрати 
63. Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.08.2025 у справі № 924/461/25 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору про встановлення особистого строкового сервітуту від 18.03.2025 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, а в решті - залишити без змін. 
3. Стягнути з Хмельницької обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02911102) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 10 598,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.
4. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Хмельницької області. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню. 

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Н. О. Волковицька