КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 758/998/25 Головуючий у суді першої інстанції -Якимець О.І.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3683/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Сорокою Марією Володимирівною на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення способів у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1  звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення способів у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною.
В обґрунтування вимог вказує, що 13.07.2019 Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві було зареєстрованого шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
За час шлюбу у сторін народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наразі дитина проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
Дочка сторін ОСОБА_3 має захворювання нервово-психічного стану, яке має назву дитячий аутизм, що обумовлює 
Між сторонами неодноразово виникають конфлікти під час зустрічей, свідком яких стає донька. Позивач вважає, що такі непорозуміння між батьками негативно відображаються на здоровому розвитку дитини та впливають на психоемоційний стан дитини.
Для забезпечення якісного та комфортного спілкування, позивач облаштував комфортні житлові умови за нинішнім місцем проживання.
ОСОБА_1 вказував, що відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки, прагне задовольнити усі потреби дитини, розвиває в ОСОБА_4 самостійність та соціальну адаптивність. Батько любить дитину та приділяє значну увагу фізичному та духовному розвитку дитини.
Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд визначити способи участі позивача у вихованні дитини та встановити графік зустрічей з дитиною, ОСОБА_3 , шляхом:
- призначення систематичних побачень, можливості спільного проведення часу та дозвілля Позивача з дитиною, без присутності матері: а) раз на тиждень в будній (робочий) день: п`ятниця з 18 год. 30 хв. до 20 год. 30хв., б) у вихідні дні: неділя - 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., з можливістю присутності та супроводу інших членів родини (бабусею та дідусем), виїздом за місто для відвідування дачного будинку сім`ї, відвідування місць громадського користування (парки, дитячі майданчики, дитячі розважальні центри, заклади харчування та ін.).
- необмеженого спілкування батька та дитини в телефонному режимі та режимі «online» за допомогою мережі Інтернет з використанням месенджерів (Viber/Telegram/WhatsApp) з урахуванням режиму дня дитини;
- забезпечення можливостей проведення спільного часу з позивачем у святкові дні, зокрема: в день народження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в день народження позивача, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в період новорічних та різдвяних свят, в День батька (третя неділя червня), в День доньки ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), в Міжнародних жіночий день (8 березня), в період шкільних канікул, з попереднім обговоренням сторонами годин святкувань;
- тимчасовий виїзд дитини за межі України з одним із батьків з метою її оздоровлення та відпочинку повинен здійснюватися за попередньою домовленістю між батьками і мати не повинна чинити перешкоди у наданні дозволу на виїзд дитини із батьком.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року позов задоволено частково. 
Визначено ОСОБА_1 порядок та спосіб спілкування з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:
- середа і п`ятниця щотижня у вечірній час з 18 год 00 хв до 20 год 00 хв, (інші робочі (будні) дні за вибором ОСОБА_1 та домовленістю сторін);
- щонеділі з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв з можливістю відвідування місць громадського користування (парки, дитячі майданчики, дитячі розважальні центри) з обов`язковим неухильним дотриманням призначеної лікарем дієти та режиму дня ОСОБА_3: фіксований графік денного сну з 12 год 00 хв до 15 год 00 хв і нічного відпочинку з 21 год 00 хв;
- необмеженого спілкування батька та дитини в телефонному режимі та режимі онлайн за допомогою мережі Інтернет з використанням месенджерів (Viber, Telegram, WhatsApp тощо), враховуючи режим дня та бажання дитини;
- проведення спільного часу доньки з батьком у святкові дні, зокрема: в день народження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в період новорічних та різдвяних свят, дошкільні та шкільні свята з попереднім обговоренням годин святкування за спільною домовленістю між батьками з урахуванням інтересів та бажання дитини; в день народження батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), День Батька (третя неділя червня), в День Доньки ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), в Міжнародний жіночий день (8 березня) з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв з можливістю відвідування місць громадського користування (парки, дитячі майданчики, дитячі розважальні центри) з обов`язковим неухильним дотриманням призначеної лікарем дієти та режиму дня ОСОБА_3;
- шкільні та літні канікули навпіл між батьками за попередньою домовленістю з урахуванням бажання дитини.
В решті частини позовної вимоги щодо визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини - відмовлено.
Стягуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Не погоджуючись із таким рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що, визначаючи графік побачень батька з дитиною, суд першої інстанції не урахував доводи та обґрунтування позовної заяви, натомість, поклав у основу рішення висновок органу опіки та піклування, який дублює позицію відповідачки.
Вказує, що суд також належно не обґрунтував відмову у задоволенні позову в частині виїзду за межі Києва, врахувавши лише позицію відповідачки та не керуючись принципом найкращого забезпечення прав дитини.
У відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідачки адвокат Атаманюк В.І. проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
У судовому засіданні в апеляційному суді взяли участь позивач ОСОБА_1 та його представниця адвокат Бринь А.А., які підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її з викладених підстав. Відповідачка ОСОБА_2 та її представниця адвокат Атаманюк В.І. у судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Від Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністраціїнадійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що 13.07.2019 між сторонами у справі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 (до заміжжя - ОСОБА_2 ) було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 1494 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 13.07.2019.
У цьому шлюбі у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.10.2020.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28.01.2025 у справі № 758/8639/24 розірвано шлюбміж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 13.07.2019 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1494.
Відповідно до медичного висновку № 69/682 про дитину-інваліда віком до 18 років від 04.01.2024 у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявне захворювання пп. 3.5, п. 3, Розділу Х Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 № 454/471/516.
В матеріалах справи міститься копія довідки № 69/682 про потребу дитини (дитини з інвалідністю) у домашньому догляді, видана ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
01.03.2025 відбулася онлайн консультація з ОСОБА_3 за допомогою відеозв`язку з консиліумом за участі дитячого психіатра Шпаченко Д.А. , що підтверджується долученим до матеріалів справи медочним висновком, який містить рекомендації та діагноз - дитячий аутизм.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26.03.2025 по справі №760/24292/24 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .
За змістом наданого Органом опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації висновку від 12.06.2025 про порядок участі батька у вихованні дитини, вирішено:
вважати за доцільне визначення ОСОБА_1 порядок та спосіб спілкування з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:
- середа і п`ятниця щотижня (чи інші зручні для ОСОБА_1 дні) у вечірній час з 18 год 00 хв до 20 год 00 хв;
- щонеділі з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв з можливістю відвідування місць громадського користування (парки, дитячі майданчики, дитячі розважальні центри) без присутності та супроводу інших членів родини (бабусі та дідуся з боку батька) з обов`язковим неухильним дотриманням призначеної лікарем дієти та режиму дня ОСОБА_3: фіксований графік денного сну з 12 год 00 хв до 15 год 00 хв і нічного відпочинку з 21 год 00 хв;
- необмеженого спілкування батька та дитини в телефонному режимі та режимі онлайн за допомогою мережі Інтернет з використанням месенджерів (Viber, Telegram, WhatsApp тощо), враховуючи режим дня та бажання дитини;
- проведення спільного часу з батьком у святкові дні, зокрема: в день народження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в період новорічних та різдвяних свят, дошкільні та шкільні свята з попереднім обговоренням годин святкування за спільною домовленістю між батьками з урахуванням інтересів та бажання дитини; в день народження батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), День Батька (третя неділя червня), в День Доньки ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), в Міжнародний жіночий день (8 березня) з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв з можливістю відвідування місць громадського користування (парки, дитячі майданчики, дитячі розважальні центри) без присутності та супроводу інших членів родини (бабусі та дідуся з боку батька) з обов`язковим неухильним дотриманням призначеної лікарем дієти та режиму дня ОСОБА_3;
- шкільні та літні канікули навпіл між батьками за попередньою домовленістю з урахуванням бажання дитини.»
Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Суд враховує, що за змістом ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.111989, ратифікованої Україною 27.02.1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).
Відповідно до частин 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з частинами 1, 2, ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.
Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 577/3878/21, провадження №61-8759св22).
Існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батьку дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню того, що права кожного з батьків є рівними (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.10.2023 у справі № 233/418/22, провадження № 61-11951св23).
Здебільшого потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 759/4616/19-ц, провадження № 61-8244св22).
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства).
Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив: що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07.08.1996 у справі «Йогансен проти Норвегії»).
У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини, а вже тільки потім - права її батьків.
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №189/68/20 (провадження № 61-16244св21), від 08.02.2023 у справі № 334/1202/20 (провадження №61-7951св22), від 15.08.2023 у справі № 759/4170/20 (провадження № 61-3420св23).
Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення встановлення належних стосунків між дитиною і батьками, що є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, та є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 607/7767/22, провадження № 61-3947св23).
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 263/13178/18, провадження № 61-13898св21).
Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
За правилом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Під час розгляду справи суд першої інстанції не встановив обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Суд також взяв до уваги, що позивач працює, має наміри та бажання спілкуватися і брати участь у вихованні дитини.
Встановлено, між сторонами не досягнуто згоди щодо часу та способів спілкування позивача з дитиною, що має наслідком недостатню участь позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, судом не встановлено жодних перешкод для спілкування батька з дитиною.
На підставі досліджених доказів, з урахуванням висновку наданого Органом опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації висновку від 12.06.2025 про порядок участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції обґрунтовано уважав за доцільне визначити ОСОБА_1 порядок та спосіб спілкування з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:
- середа і п`ятниця щотижня у вечірній час з 18 год 00 хв до 20 год 00 хв, (інші робочі (будні) дні за вибором ОСОБА_1 та домовленістю сторін);
- щонеділі з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв з можливістю відвідування місць громадського користування (парки, дитячі майданчики, дитячі розважальні центри) з обов`язковим неухильним дотриманням призначеної лікарем дієти та режиму дня ОСОБА_3: фіксований графік денного сну з 12 год 00 хв до 15 год 00 хв і нічного відпочинку з 21 год 00 хв;
- необмеженого спілкування батька та дитини в телефонному режимі та режимі онлайн за допомогою мережі Інтернет з використанням месенджерів (Viber, Telegram, WhatsApp тощо), враховуючи режим дня та бажання дитини;
- проведення спільного часу доньки з батьком у святкові дні, зокрема: в день народження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в період новорічних та різдвяних свят, дошкільні та шкільні свята з попереднім обговоренням годин святкування за спільною домовленістю між батьками з урахуванням інтересів та бажання дитини; в день народження батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), День Батька (третя неділя червня), в День Доньки ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), в Міжнародний жіночий день (8 березня) з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв з можливістю відвідування місць громадського користування (парки, дитячі майданчики, дитячі розважальні центри) з обов`язковим неухильним дотриманням призначеної лікарем дієти та режиму дня ОСОБА_3;
- шкільні та літні канікули навпіл між батьками за попередньою домовленістю з урахуванням бажання дитини.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що такий порядок спілкування позивача з дитиною буде достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дитини, підтримку зв`язків з родичами, сприятиме позивачу брати участь у вихованні дитини. І з таким висновком апеляційний суд погоджується.
Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції щодо заявлених вимог про можливість тимчасового виїзду дитини за межі України з батьком з метою її оздоровлення та відпочинку.
Так, тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Крім того, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення, що по суті є окремими позовними вимогами, адже повинно бути зазначено певний час та країна перебування.
Таким чином, у межах розгляду цієї справи відсутні підстави для надання дозволу тимчасового виїзду дитини за межі України з одним із батьків з метою її оздоровлення та відпочинку. При цьому, позивач не позбавлений можливості виїжджати з дитиною за кордон за умови отримання згоди від матері дитини або шляхом отримання такого дозволу на підставі рішення суду для окремої поїздки.
Правильними є також висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги щодо виїзду за межі міста Києва для відвідування дачного будинку сім`ї, оскільки позивачем не конкретизовано де знаходиться дачний будинок, дні такого виїзду. 
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки між сторонами існують непорозуміння щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, під час розгляду справи не встановлено негативного впливу батька на дитину, батько бажає приймати участь у її вихованні, спілкуватися з нею, мати спільні інтереси, а, отже, необхідно забезпечити ефективне здійснення прав доступу позивача до дитини, шляхом часткового задоволення позовних вимог та визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою у відповідності до графіку, який буде повністю забезпечувати інтереси дитини.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не урахував обґрунтування та вимоги позивача, а натомість поклав у основу рішення висновок органу опіки та піклування, який дублює позицію відповідачки, оскільки запропонований органом опіки та піклування порядок спілкування батька з дитиною ураховує як вимоги позивача, так і позицію відповідачки, а також відповідає принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.
Апеляційний суд зауважує, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах та в інший час, за погодженням батьків. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати віковим інтересам дитини.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано ухвалено рішення про часткове задоволення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Сорокою Марією Володимирівною залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст складено 31 березня 2026 року. 

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома