ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/3329/25
№ 2/183/3216/25
06 березня 2026 року       м.Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання - Павлюк А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадженняу у приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарівської міської ради про встановлення опіки, призначення опікуна, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року позивачка звернулася із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить:
- встановити опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Службу у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради, направити на адресу суду подання про призначення опікуна для ОСОБА_3 ;
- встановити опікуном малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_1 ;
- позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав щодо її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Службу у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачку ОСОБА_2 .
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї чверті всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивачка є бабусею відповідачки ОСОБА_2 та прабабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок недбалого та безвідповідального ставлення, а також зловживанням наркотичними засобами дитину було вилучено 14.02.2025 в її матері спеціалістами служби у справах дітей в супроводі працівників поліції та дитину було доставлено до КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №4» КМР. За час перебування дитини - ОСОБА_3 в лікарні позивачка приїжджала до неї, привозила дитині засоби гігієни, продукти харчування, іграшки, які передавала через лікарів, та постійно переживала за свою правнучку, що остання залишилась сама без належної опіки, догляду, сімейного затишку та любові. Під час перебування дитини в лікарні її мати - відповідачка жодного разу до неї не навідувалась, дитину не шукала. Зв`язку з нею жодного немає. 19.03.2025 службою у справах дітей видано наказ про тимчасове влаштування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сім`ю ОСОБА_1 строком на 3 місяці. Наразі дитина проживає разом зі своєю прабабусею, забезпечена всім необхідним для проживання та розвитку дитини. Позивачка її доглядає та утримує, проявляє турботу про фізичний та духовний розвиток дитини, купує одяг, взуття інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб правнучка отримувала відповідне для її віку та потреб харчування. З моменту вилучення дитини відповідачка не бачила доньку жодного разу, не цікавиться її життям, не допомагає дитині, не сплачує аліменти. Посилаючись на те, що відповідачка по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, позивачка просить задовольнити її позов.
Ухвалою судді від 09.04.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків. 
Ухвалою суду від 17.04.2025 провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 04.12.2025, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Кшуташвілі В.О. підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. 
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, право на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування Виконавчого комітету Самарівської міської ради Антонова М.В. у судовому засіданні пояснила, що в частині вимог про позбавлення батьківських прав не заперечує. Проте, вирішення питання про призначення опікуна відбувається вже після надання статусу дитині та набрання рішенням суду про позбавлення батьківських прав законної сили. Зазначене питання віднесено до компетенції органу опіки та піклування.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі Ради у судове засідання не з`явився, був повідомлений своєчасно, належним чином, до суду подав висновок щодо розв`язання спору та заяву про розгляд справи без його участі.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №837 від 21 серпня 2024 року складений Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області. Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесено відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.25).
Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , який у свою чергу є батьком відповідачки ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Відтак, позивачка є бабусею відповідачки ОСОБА_2 , та прабабусею дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
14.02.2025 дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доставлено до КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №4» головним спеціалістом ССД виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради у супроводі працівників поліції, дитина перебувала на обстеженні в інфекційному відділенні з 14.02.2025 по 19.03.2025 (а.с.22).
Наказом №70 від 19.03.2025 Служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради тимчасово влаштовано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в сім`ю ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 3 місяці (а.с.44).
19.03.2025 дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передано позивачці ОСОБА_1 , про що складено акт за участю представників служби у справах дітей та лікувального закладу (а.с. 20).
Як убачається з відповіді КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №4» від 20.03.2025 на адвокатський запит, за час перебування дитини в лікарні до неї приходила бабуся, ОСОБА_1 , цікавилась станом дитини, приносила засоби гігієни, продукти харчування іграшки. На прохання віддати дитину бабуся була скерована до служби у справах дітей. За час перебування дитини у закладі, мати дитини, ОСОБА_2 жодного разу не приходила та не цікавилась станом дитини (а.с.30).
У судовому засіданні установлено, що станом на час ухвалення рішення у даній справі дитина продовжує проживати у сім`ї позивачки.
Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є пенсіонеркою, отримує пенсію, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є власником вказаного житла, судимостей не має (а.с.9-13,27, 28,32, 34-35)
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що приблизно у березні 2025 року донька позивачки - ОСОБА_6 повідомила, що вона та позивачка планують забирати з лікарні дитину - ОСОБА_7 . Свідок допомагала із організацією поїздки, збиранням речей для дитини. Вона проживає неподалік позивачки і протягом останнього року бачила, як вихованням дитини займається позивачка ОСОБА_8 . Свідок жодного разу не бачила з дитиною її рідну матір. Зі слів ОСОБА_9 свідку відомо, що матір спроб бачитися з дитиною не вживала. Свідку відомо, що ОСОБА_10 перебувала у розшуку та веде аморальний спосіб життя.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що є донькою позивачки та тіткою відповідачки. Їй відомо, що ОСОБА_10 у місті Кривому Розі народила дитину, належний догляд не здійснювала. Відповідачка не оформлювала документи на отримання соціальної допомоги, свідоцтво про народження оформили через рік після народження дитини. У лютому 2025 року їй стало відомо, що відповідачка залишила дитину, дівчинка тиждень жила зі сторонньою людиною, у зв`язку з чим органи опіки вилучили дитину. На теперішній час дитина проживає з позивачкою, яка забезпечує дитину усім необхідними. За період з лютого 2025 року по теперішній час відповідачка дитиною не цікавилася, участі у її вихованні та утриманні не приймає, веде аморальний спосіб життя.
Як вбачається з відповіді Криворізького РУП ВП ГУНП в Дніпропетровській області на виконання ухвали суду, 14.02.2025 виїздом за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 було установлено, що мати ОСОБА_2 залишила свою малолітню доньку ОСОБА_3 на сторонню особу, в квартирі відсутній запас продуктів харчування, засоби особистої гігієни для дитини, холодильник не працював, квартира потребувала генерального прибирання та ремонту, дитяче ліжко зламане, мати була відсутня два тижні, догляд за дитиною здійснював співмешканець. У відношенні ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків (а.с.164-177).
При проведенні перевірки співробітниками поліції було опитану ОСОБА_2 , яка підтвердила, що ухилялась від виконання батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини ОСОБА_3 (а.с.178,179).
Рішенням Виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради від 14.08.2025 №723 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У висновку органу опіки та піклування зазначено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не цікавиться її життям, не відвідує, матеріально дитину не утримує. За місцем мешкання ОСОБА_2 характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Фахівцем із соціальної роботи здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_2 , двері ніхто не відчинив, зі слів сусідів стало відомо, що мешканці будинку бачили її біля під`їзду в незадовільному стані, вона кричала та поводила себе агресивно.
Як встановлено у ч.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Натомість висновок органу опіки та піклування містить мотиви його прийняття, посилання на обставини справи, норми законодавства, яким керувався орган опіки та піклування та не суперечить інтересам дітей, тому із зазначеним висновком суд погоджується.
Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав суд керується наступними нормами права.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивачка, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09).
Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю.
Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України 
Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідачки виховувати дитину. А зазначені у висновку органу опіки та піклування обставини свідчать про фактичне самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено ту обставину, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.
При вирішенні позовних вимог про встановлення опіки та призначення опікуна, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.61 ЦК України, орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1,2 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.
Отже, встановлення опіки та призначення опікуна над малолітньою особою вказаними нормами віднесено до компетенції органу опіки та піклування. 
Натомість суд призначає опікуна виключно щодо осіб, яких визнає недієздатними.
Оцінюючи доводи представника позивачки про наявність перешкод у позасудовому оформленні опіки над дитиною та необхідність захисту такого права у судовому порядку, суд зазначає таке.
Листом від 18.03.2025 адвокату позивачки повідомлено, що ОСОБА_1 зверталася до служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради заявою, питання щодо встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_3 у службі не розглядалось, оскільки дитина не має правового статусу відповідно до чинного законодавства (а.с.29).
У квітні 2025 року позивачка звернулася до служби у справах дітей виконавчого комітету Самарівської міської ради із заявою про взяття її на облік в кандидати потенційних опікунів у зв`язку з тим, що бажає взяти на виховання онуку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.38).
Відповідно до п.п.1.1, 1.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88 (надалі - Правила опіки та піклування), опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей.
Відповідно до п. 3.1 Правил опіки а піклування, для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. 
Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування.
Згідно з п.п. 2.1, 22 Опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.
Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини.
У п.3.3 Правил опіки та піклування наведено перелік документів, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна.
Тобто, вирішення питання про призначення опікуна віднесено до повноважень органу опіки піклування, і такі повноваження можуть бути реалізовані після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення батьківських прав.
Отже, доводи представника позивачки про наявність труднощів в оформленні опіки ґрунтуються на неправильному тлумаченні правових норм, що регулюють відповідні правовідносини.
Вирішуючи вимоги позивачки в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Згідно ч.ч.2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Судом відмовлено у задоволенні вимог про призначення позивачки ОСОБА_1 опікуном. Разом з тим, як на час подання позову, так і на час розгляду дитина фактично проживає та перебуває на утриманні позивачки ОСОБА_1 . Отже, саме позивачка ОСОБА_1 , як особа з якою проживає дитина, має право на отримання аліментів.
Оскільки відповідачка є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позбавлення батьківських прав не звільняє її від обов`язку утримувати доньку, позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню.
При визначенні розміру аліментів суд враховує що відповідачка не скористалася своїм правом на подання суду заперечень проти позову та доказів на яких вони ґрунтуються, та не надала суду відомостей щодо її майнового стану, стану здоров`я чи інших відомостей, які впливають на визначення розміру аліментів. 
За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. 
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за вимогами про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, датою ухвалення рішення у даній справі є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 , аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 квітня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ;
відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ;
третя особа - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради, код ЄДРПОУ 04052531, місцезнаходження за адресою: 50014, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Шурупова, 2;
третя особа - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Самарівської міської ради, код ЄДРПОУ 04052206, адреса: 51206, Дніпропетровська область, м.Самар, вул.Гетьманська, 14.
Повне судове рішення складено і підписано 06 березня 2026 року .

Суддя Оладенко О.С.