КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2026 року м. Київ справа №320/16248/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Дудін С.О., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСУД - ТЕКСТИЛЬ БЦ» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОСУД - ТЕКСТИЛЬ БЦ» з позовом до Київської митниці, відповідно до якого просить суд:
- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100160/2023/000135;
- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 01.06.2023 № UA100000/2023/000075/2.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що для митного оформлення імпортованого товару ним було подано відповідачу Митну декларацію №230А100160234222U0 від 29.05.2023 та на підтвердження заявленої митної вартості товару долучені документи, які відповідають переліку, визначеному в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі – «МК України»). Проте відповідачем протиправно визначено митну вартість імпортованого ТОВ «ПОСУД-ТЕКСТИЛЬ БЦ» товару із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень ст. 64 Митного кодексу України (Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: товар №1 - МД від 24.12.2022 № UA100160/2022/855187, товар №2 - МД від 13.04.2023 № UA110110/2023/002696, товар №3 - МД від 04.03.2023 № UA408020/2023/016650), в результаті чого було збільшено митні платежі, відповідно, необґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості товару.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року відкрито провадження в справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що митний орган правомірно застосував резервний метод при визначенні митної вартості товарів, оскільки позивачем (декларантом) не надано всіх запитуваних документів, а в наданих документах відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявні розбіжності у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі. 
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
ТОВ «ПОСУД-ТЕКСТИЛЬ БЦ» (ідентифікаційний код: 43552674, місцезнаходження: 09117, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 4) зареєстровано в якості юридичної особи 06.03.2020, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зроблено запис № 13531020000010014. 
18.10.2022 позивачем укладено із GUROK PAZARLAMA VE TICARET Anonim Sirketi (далі – «Продавець»), юридичною особою, зареєстрованою за законодавством Туреччини, Контракт № 1.10/22 (далі – «Контракт»). 
Відповідно до зазначеного Контракту:
Продавець продає, а покупець купує: скляний посуд, названий далі «Товар». Товар буде поставлений та надалі реалізований на території України. Найменування, кількість та загальна вартість товару визначаються у специфікаціях та/або рахунках-фактурах (інвойсах) до Контракту (п. 1.1).
Кожна поставка конкретної партії Товару замовляється покупцем на умовах розділу 4 Контракту та погоджується продавцем шляхом підтвердження замовлення покупця та виставлення рахунку-фактури (інвойсу). Також сторони можуть укласти окрему специфікацію на цю партію Товару, яка буде додатком до цього Контракту (п. 1.2).
Ціни на Товар встановлюються на умовах п. 4.1 Контракту. Сторони погодили, що ціни на Товар встановлюються в євро і містять в собі вартість пакування, маркування, завантаження (в місцезнаходженні продавця) і закріплення на транспортному засобі (п. 2.1).
Продавець постачає Товар наземним транспортом на умовах FCA Kutahya-TURKEY Incoterms 2020 (Інкотермс 2020). Ризик втрати та пошкодження Товару (включаючи затримки в перевезенні) переходить до покупця від продавця в момент завантаження Товару на транспортний засіб у визначеному місці завантаження (п. 4.1).
У рахунку-фактурі (інвойсі) продавець зазначає: повне найменування вантажовідправника; повне найменування вантажоодержувача; країну-імпортера; країну-виробника Товару; опис Товару: найменування; кодування згідно з HS; кількість; тип упаковки; кількість місць; одиницю виміру; ціну за одиницю; загальну вартість; умови поставки Товару згідно з Incoterms 2020 (Інкотермс 2020); умови оплати; підпис, печатку вантажовідправника, дату (п. 4.5).
20.07.2022 для організації перевезення товарів по території України і в міжнародному сполученні позивач уклав з ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22.
Продавець надав позивачу рахунок-фактуру (інвойс) № ІНА2023000000885 від 12.05.2023, Проформу-інвойс від 02.05.2023, e-Fatura № ІНА2023000000885 від 12.05.2023, у яких, як це передбачено умовами Контракту, зазначено повне найменування вантажовідправника, вантажоодержувача; найменування; кодування згідно HS; кількість; тип упаковки; кількість місць; одиниця виміру; ціна за одиницю; загальна вартість товару; умови поставки товару згідно з Інкотермс 2020.
17.05.2023 для перевезення товару перевізником ФОП ОСОБА_1 позивачу надано автотранспортну накладну CMR №828493.
18.05.2023 для оплати позивачем наданих транспортних та експедиційних послуг експедитор ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» надав позивачу Рахунок-фактуру № LS-4485354, згідно з яким вартість експедиторської винагороди становить 1539,17 грн, вартість транспортно-експедиторського обслуговування на території України становить 5102,08 грн, вартість транспортно-експедиторського обслуговування за межами державного кордону Укрaїни становить 17421,64 грн, вартість міжнародного автоперевезення за межами державного кордону Укрaїни становить 58000,00 грн, вартість міжнародного автоперевезення по території України – 145000,00 грн.
18.05.2023 для підтвердження витрат на транспортування товарів експедитор ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» надав позивачу Довідку про транспортні витрати № 404346, відповідно до якої згідно з Рахунком-фактурою № LS-4485354 від 18.05.2023 вартість транспортно-експедиторських послуг (у тому числі розвантажувально-вантажні роботи) за межами митної території України, за маршрутом Kutahya (Turkiye) – Kiev (Ukraine), при перевезені вантажу – 1079 KAP Camdan sofra mutfak esyasi, вага брутто складає 8403, 96 кг, становить 17421 грн. 64 коп., вартість міжнародного автоперевезення вантажу в транспортному засобі з держномером НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , згідно СМR 828493 на шляху проходження – 58000 грн. 00 коп., вартість перевезення територією України – 14500,00 грн.
29.05.2023 для здійснення митного оформлення товару в режимі імпорту позивач подав Митну декларацію, якій підрозділом митного оформлення митного органу присвоєно № 230А100160234222U0. Митну вартість товару визначено та заявлено декларантом за основним (першим) методом визначення митної вартості товару, тобто за ціною договору (операції). 
Для підтвердження заявленої митної вартості до Митної декларації № 230А100160234222U0 від 29.05.2023 позивач додав передбачені ст. 53 Митного кодексу України документи, які вказані в графі 44 цієї Митної декларації. Зазначені документи вказані також у Картці відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UA100160/2023/000135, наданої відповідачем позивачу.
Відповідачем зазначено, що надані декларантом при митному оформленні митної декларації документи не містять всіх необхідних відомостей щодо складових митної вартості та щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті, а також містять розбіжності, які мають вплив на числові значення складових митної вартості.
Позивач для підтвердження заявленої митної вартості товарів Листом за вих. № 1/06.23 від 01.06.2023 надав відповідачу пояснення по суті зауважень та додаткові документи.
01.06.2023 відповідач прийняв Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2023/000075/2.
На підставі Рішення про коригування відповідачем також було складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100160/2023/000135.
Позивач, вважаючи Рішення про коригування та Картку відмови протиправними, звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
МК України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно пунктом 1 частини першої статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.
Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
У ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5, 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.
Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:
- у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
- у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
- у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч. 7 ст. 55 цього Кодексу.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному ст.ст. 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно зі ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст.ст. 59, 60 МК України. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст.ст. 59, 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 МК України, або вартість товарів, обчислена згідно зі ст. 63 МК України.
Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.
У ст. 55 МК України встановлено порядок коригування митної вартості товарів. Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 встановлено, що графа 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 23.10.2020 у справі № 820/3231/16, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. Водночас митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені ст. 53 МК України заборонено.
Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Окрім цього, суд зазначає, що, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 810/3397/16 та від 18.08.2021 у справі №821/1050/17).
Судом при розгляді справи також взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17, згідно з якими декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Даючи оцінку наявності у відповідача підстав для витребування додаткових доказів, суд звертає увагу на те, що митний орган, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
Досліджуючи спірні правовідносини, судом встановлено, що при проведенні перевірки правильності розрахунку митної вартості товару, заявленої декларантом за основним методом визначення митної вартості, та відомостей, які містяться в наданих до митного оформлення документах, відповідач встановив, що надані декларантом при митному оформленні митної декларації документи не містять всіх необхідних відомостей щодо складових митної вартості та щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті, а також містять розбіжності, які мають вплив на числові значення складових митної вартості, про що зазначено в Електронному повідомленні від 01.06.2023 від митниці декларанту, що є продовженням Рішення про коригування.
Ураховуючи, що декларантом не надано повного переліку відомостей, необхідних для документального підтвердження всіх складових митної вартості, митний орган прийняв письмове рішення про коригування митної вартості відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України.
Зі встановлених при розгляді справи обставин суд констатує, що позивачем подано всі документи разом з Митною декларацією згідно з переліком (ч. 2 ст. 53 МК України) та в поданих документах наявні всі відомості, що підтверджують числові значення складової митної вартості товару та відомості щодо ціни, а також документи не містять розбіжностей, які мають вплив на числові значення складових митної вартості, виходячи з наступного.
У графі 33 Рішення про коригування відповідач зазначає, що відповідно до п. 3.1 Контракту оплата здійснюється покупцем шляхом банківського переказу в євро на банківський рахунок продавця наступним чином: 50% – передплата від загальної суми проформи-інвойса або інвойса в момент складання проформи-інвойса або інвойса; 50% – за 5 днів до моменту відвантаження. Зміна порядку оплати в односторонньому порядку не допускається. В Інвойсі № ІНА2023000000885 від 12.05.2023 умовами оплати вказано: CASH IN ADVANCE (предоплата готівкою), та зазначено дату оплату: 12.05.2023. Таким чином, згідно з наданими документами оплата на момент повинна бути здійснена у 100% обсязі. Також наявні розбіжності з Контрактом за формою оплати. Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, якщо рахунок сплачено, декларант подає банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, а також інші документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для його ідентифікації. Декларантом до митного оформлення не надано банківських платіжних документів стосовно сплати за товар. Отже, не виконано умови ч. 2 ст. 53, ч. 2 ст. 58 МК України.
Щодо вищенаведених доводів відповідача суд встановив таке.
Під час митного оформлення товару позивач надав відповідачу Інвойс № ІНА2023000000885 від 12.05.2023 та Проформу-інвойс № 122004350 від 02.05.2023, у яких зазначено загальну суму, що становить 11 562,23 EUR.
Також з матеріалів справи можна встановити, що позивач Листом за вих. № 1/06.23 від 01.06.2023 надав відповідачу Додаткову угоду № 1/23 від 01.05.2023 до Контракту № 1.10/22 від 18.10.2022, якою позивач та продавець погодили п. 3.1 Контракту викласти у такій редакції:
« 3.1. Товар, що постачається згідно з цим Контрактом, оплачується покупцем шляхом банківського переказу грошей на рахунок продавця як передоплата наступним чином:
3.1.1. 50% – передоплата від загальної суми проформи-інвойса або інвойса оплачується з моменту підписання покупцем проформи-інвойса або інвойса;
50% – від загальної суми проформи-інвойса або інвойса оплачується за 5 (п?ять) днів до моменту відвантаження товару.
3.1.2. 100% – передоплата від загальної суми проформи-інвойса або інвойса оплачується з моменту підписання проформи-інвойса або інвойса».
Листом за вих. №1/06.23 від 01.06.2023 позивач також надав відповідачу Лист за вих. №0031050023/12 від 31.05.2023, яким продавець повідомив позивача, що поставка товару за Інвойсі № ІНА2023000000885 від 12.05.2023 здійснюється на умовах передоплати шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок продавця у розмірі 100%, а товар відвантажується зі складу продавця в місті Kutahya, Turkey.
Крім того, під час митного оформлення позивач надав відповідачу платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах № 206 від 10 травня 2023 р. на суму 11 562,23 EUR, що відповідає сумі Проформи-інвойса № 122004350 від 02.05.2023, на підставі якого було здійснено оплату, та становить передоплату за товар у розмірі 100%.
Отже, позивач сплатив за товар у порядку, передбаченому п. 3.1 Додаткової угоди № 1/23 від 01.05.2023 до Контракту № 1.10/22 від 18.10.2022.
З огляду на вищенаведене, можна дійти висновку, що надані позивачем документи у своїй сукупності належним чином підтверджують суму та порядок оплати товару.
У графі 33 Рішення про коригування відповідач зазначає, що відповідно до п. 4.1 Контракту продавець постачає товар наземним транспортом на умовах FCA- Kutahya (Туреччина) згідно з Інкотермс-2020. Обрані умови поставки зазначаються в інвойсі та/або специфікації. Водночас в Інвойсі зазначено умови поставки EXW-Kutahya (Туреччина). Таким чином, наявні розбіжності щодо умов поставки, що безпосередньо впливає на визначення складових митної вартості, зокрема витрат із завантаження. Отже, до ціни товару не включено витрати на транспортування товару. Згідно з наданими документами відвантаження товару здійснюється з м. Kutahya, тоді як адресою продавця є: Vefa Mah. Eskisehir Karayolu Ciniciler Carsisi 2 Kume Evleri No: 73 Turkey. Таким чином, відвантаження здійснено не з площ продавця, а в такому разі на продавця не покладаються зобов`язання із завантаження. Зазначене положення щодо завантаження кореспондується із зазначеними в Інвойсі умовами поставки EXW, оскільки ці умови покладають обов`язки із завантаження на покупця та за його рахунок, а отже, витрати із завантаження також не включаються у вартість товару.
Щодо вищенаведених доводів відповідача суд встановив таке.
Як зазначалося вище, позивач Листом за вих. №1/06.23 від 01.06.2023 надав відповідачу Додаткову угоду № 1/23 від 01.05.2023 до Контракту № 1.10/22 від 18.10.2022.
Вказаною Додатковою угодою позивач та продавець погодили викласти п. 4.1. Контракту у такій редакції:
« 4.1. Продавець постачає Товар наземним транспортом на умовах FCA Kutahya-TURKEY Incoterms® 2020 (Інкотермс 2020) або EXW Kutahya-TURKEY Incoterms® 2020 (Інкотермс 2020). Обрані умови поставки зазначаються в інвойсі та/або специфікації. Ризик втрати та пошкодження товару (включаючи затримки в перевезенні) переходить до покупця від продавця в момент завантаження товару на транспортний засіб у визначеному місці завантаження».
У Інвойсі №ІНА2023000000885 від 12.05.2023 вказано умови поставки EXWORKS, що відповідає п. 4.1 Контракту в редакції Додаткової угоди № 1/23 від 01.05.2023 до Контракту № 1.10/22 від 18.10.2022.
З огляду на вищенаведене, розбіжності в умовах поставки товару відсутні. 
Зазначеними умовами поставки, EXW-Kutahya (Туреччина) Інкотермс 2020, які обрані сторонами відповідно до Інвойсу № ІНА2023000000885 від 12.05.2023, до ціни товару не включаються витрати на транспортування товару. Вказане не заперечувалося сторонами та ці витрати на транспортування товару заявлялися 29.05.2023 позивачем як складова митної вартості товару при її визначенні.
Також відповідач зазначає, що відповідно до наданих позивачем документів відвантаження товару здійснюється у м. Kutahya, тоді як адресою продавця є: Vefa Mah. Eskisehir Karayolu Ciniciler Carsisi 2 Kume Evleri No: 73 Turkey. Отже, відвантаження, як вважає відповідач, здійснено не з площ продавця, тому відповідно до умов поставки EXW-Kutahya (Туреччина) Інкотермс 2020 при відвантаженні не з площ продавця на продавця не покладаються зобов`язання із завантаження.
Отже, відповідач продовжує обґрунтовувати свої заперечення та посилається вже на обрані сторонами умови поставки EXW-Kutahya (Туреччина) Інкотермс 2020, які також передбачають, що до ціни товару не включаються витрати на навантаження товару не з площ продавця.
Проте відповідач не бере до уваги лист продавця за вих. №0031050023/12 від 31.05.2023, в якому було повідомлено, що товар відвантажувався зі складу GUROK PAZARLAMA VE TICARET A.S. в місті Kutahua-Turkey, де знаходяться площі їхнього підприємства.
Окрім того, відповідно до п. 2.1 Контракту сторони погодили, що ціна на товар встановлюється в євро і містить в собі вартість пакування, маркування, завантаження (в місцезнаходженні Продавця) і закріплення на транспортному засобі. 
З наведеного випливає, що продавець зобов`язаний завантажувати товар в місцезнаходженні продавця, до ціни товару включаються витрати на навантаження товару. Вказане прямо передбачено умовами п. 2.1 Контракту. 
Суд зауважує, що відповідно до наданих митому органу документів, зокрема Інвойса № №ІНА2023000000885 від 12.05.2023, CMR № 828493 від 17.05.2023, Заявки № 02-05/23 від 02.05.2023 на організацію транспортування і експедирування вантажу до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022, Листа від 04.05.2023 року відвантаження товару здійснюється у м. Kutahya-Turkey. Це суперечить доводам відповідача про завантаження товару за адресою продавця, якою, як вказує митний орган, є: Vefa Mah. Eskisehir Karayolu Ciniciler Carsisi 2 Kume Evleri No: 73 Turkey.
Також змістом самих умов поставки EXW (Ex Works, Франко-завод) Правил Інкотермс 2020 визначено, що продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі тощо), тобто, на виробничих площах продавця. Відповідно до умов п. 2.1 Контракту перевезення товару здійснюється з місця завантаження товару, у якому товар крім завантаження перед цим його пакують, маркують, закріплюють на транспортному засобі, тобто з місця здійснення виробничої діяльності продавця. Крім того, Листом за вих. №0031050023/12 від 31.05.2023 продавець повідомив позивача, що товар за Інвойсом № ІНА2023000000885 від 12.05.2023 відвантажується зі складу продавця в м. Kutahya (Туреччина), де знаходяться площі підприємства продавця.
З огляду на все вищенаведене, судом встановлено, що продавець відповідно до умов п. 2.1 Контракту завантажував товар в м. Kutahya (Туреччина), в місцезнаходженні продавця, і витрати на навантаження товару включаються до ціни товару.
У графі 33 Рішення про коригування відповідач зазначає, що відповідно до CMR № 828493 від 17.05.2023 безпосереднім перевізником товарів є компанія ФОП Светенко (Чернігівська обл..), а сама CMR від 17.05.2023 № 828493 виписана транспортною компанією ТОВ «Віктор-Глобал» (м. Рівне). Дата відправлення відсутня. Місце та дата складання: Istanbul, 17.05.2023. Разом із тим, декларантом для підтвердження витрат на транспортування надано Рахунок № LS-4485354 від 18.05.2023 та Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022 від ТОВ «ЛАМАН-ШИПІНГ». Отже, не надано документів від перевізників, зазначених у CMR. А ТОВ «ЛАМАН-ШИПІНГ» згідно з наданими документами не має стосунку до цієї поставки. 
Щодо вищенаведених доводів відповідача суд встановив таке.
Позивач під час митного оформлення товару надав відповідачу Договір № 2007/22 про транспортно-експедиторське обслуговування від 20.07.2022, укладений з експедитором ТОВ «ЛАМАН-ШИПІНГ». Відповідно до умов вказаного Договору експедитор бере на себе зобов`язання виконати або організувати виконання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезень імпортних вантажів клієнта; для виконання своїх обов`язків за договором експедитор має право укладати від свого імені договори і угоди з перевізниками, портами, складами, судноплавними компаніями/її агентами, експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України. Документом, що підтверджує наявність та зміст таких договорів з транспортними організаціями, є транспортні документи – коносамент, автомобільна-авіа-залізнична накладна. Експедитор зобов`язаний представляти інтереси клієнта у взаєминах з перевізниками, портами, державними органами у зв`язку з перевезенням вантажу (пп. 2.1.1, 2.1.2 п. 2.1 Договору).
Крім того, судом встановлено, що під час митного оформлення та Листом за вих. № 1/06.23 від 01.06.2023 позивач також надав відповідачу:
- Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022;
- Протокол узгодження розбіжностей від 20.07.2022 до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022;
- Заявку № 02-05/23 від 02.05.2023 на організацію транспортування і експедирування вантажу до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022; 
- Рахунок-фактуру № LS-4485354 від 18.05.2023;
- Довідку про транспортні витрати № 404346 від 18.05.2023;
- CMR № 828493 від 17.05.2023;
- Договір №242511 від 02 лютого 2021 року;
- Договір № 441 про транспортно-експедиторське обслуговування від 28.12.2021;
- Договір про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню вантажних перевезень автомобільним транспортом №65 від 26 квітня 2022 року.
Зазначене вище спростовує доводи відповідача, що позивач не надав відповідачу для митного контролю документи для підтвердження транспортних витрат.
Так, суд встановив, що експедитор ТОВ «ЛАМАН-ШИПІНГ» залучив до перевезення експедитора ТОВ «ЮПІСІ ЛОДЖІСТІКС» за Договором № 242511 від 02.02.2021. Відповідно до пп. 2.2.1 п. 2.2 цього Договору ТОВ «ЮПІСІ ЛОДЖІСТІКС» як експедитор має право укладати від свого імені договори та інші угоди з транспортними, експедиторськими та іншими організаціями для виконання своїх зобов`язань за цим Договором.
Таким чином, ТОВ «ЮПІСІ ЛОДЖІСТІКС» (експедитор 1) уклало з ТОВ «Вектор-Глобал» (експедитор 2), Договір про транспортно-експедиторське обслуговування №441 від 28 грудня 2021 р.. Згідно з п. 1.2 вказаного Договору на умовах цього Договору та погодженої сторонами заявки, експедитор 2 зобов`язується прийняти вантаж до перевезення та доставити його неушкодженим до пункту призначення в обумовлений сторонами строк, видати його уповноваженій на отримання вантажу особі (вантажоодержувачу), а експедитор зобов`язується оплатити вартість його перевезення та інші передбачені цим Договором платежі. У п. 1.3 зазначеного Договору встановлено, що експедитор 2 на умовах цього Договору може надавати транспортно-експедиційні послуги та фактично може виступати експедитором, тобто надавати послуги з організації перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів по території України та/або за її межами, якщо перевезення здійснюється залученими ним сторонніми перевізниками. При цьому в CMR, ТТН в графі перевізник має бути зазначена особа фактичного перевізника, що не є стороною цього Договору. При цьому експедитор 2 несе відповідальність за фактичне виконання перевезення третьою особою як за свої власні дії.
Суд встановив, що між ТОВ «Вектор-Глобал» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню вантажних перевезень автомобільним транспортом №65 від 26 квітня 2022 року.
З огляду на вищенаведене, можна дійти висновку, що позивач безпосередньо мав договірні відносини з експедитором ТОВ «ЛАМАН-ШИПІНГ», проте до перевезення були залучені треті особи, що узгоджується з положеннями наведених вище договорів та не суперечить вимогам законодавства. Таким чином, фактичним перевізником товару виступив ФОП ОСОБА_1 , який і вказаний у CMR № 828493 від 17.05.2023, що відповідно до пп. 2.1.1. п. 2.1 Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022 підтверджує наявність та зміст договору перевезення з ФОП ОСОБА_1 , якого було залучено як виконавця послуг та який здійснював автомобільне перевезення вантажу за маршрутом: м. Kutahya (Туреччина) – м. Біла Церква (Україна). 
Відповідно до абзацу 3 ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська послуга – робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.
Відповідно до абзацу 1 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Згідно з абзацом 2 ст. 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.
Відповідно до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022 експедитор повністю бере на себе зобов`язання перед клієнтом по організації перевезення, для цього він може укладати договори з перевізниками, портами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України, тому за таких умов клієнт ніяк не взаємодіє із залученими третіми особами експедитора, так, як це суперечить самому принципу експедирування.
Крім того, чинним законодавством не вимагається та не передбачено подання декларантом документів, якими б підтверджувалися взаємовідносини позивача як замовника послуг та третіх осіб, яких було залучено експедитором як виконавцем, для цього є достатнім надання договору транспортного експедирування, що підтверджує взаємозв`язок позивача і експедитора.
У графі 33 Рішення про коригування відповідач зазначає, що передбачена п. 1.3 Договору заявка, яка містить дані про маршрут перевезення та перелік послуг, не надана. Отже, документи що підтверджують вартість транспортування надані не в повному обсязі. У Рахунку не наведено маршрут перевезення товару, вагу товару та відсутнє посилання на транспортний документ, згідно з яким перевозився товар. Також Рахунок не містить витрат із завантаження товару у транспортний засіб, отже, відсутні числові значення складових митної вартості, необхідні при її обчисленні та які не включені до митної вартості, що суперечить ч.ч. 2, 10 ст. 58 МК України. Отже, вбачається декларування складових митної вартості не в повному обсязі. 
Відтак відповідач зазначає, що декларантом на вимогу митного органу додатково надано Заявку № 02-05/23 від 02.05.2023 на організацію транспортування і експедирування вантажу до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022, Аналізуючи відомості встановлено, що відповідно до вказаної Заявки місцем завантаження товару визначено Vefa Mah. Eskisehir Karayolu Ciniciler Carsisi 2 Kume Evleri No: 73 Turkey. У той же час згідно з CMR № 828493 від 17.05.2023 місцем завантаження зазначено Kutahya. Таким чином, встановлені розбіжності щодо місця завантаження товару, що безпосередньо впливає на складові митної вартості товарів.
Щодо вищенаведених доводів відповідача суд встановив таке.
Суд зауважує, що Заявку № 02-05/23 від 02.05.2023 на організацію транспортування і експедирування вантажу до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022 було надано відповідачу Листом за вих. № 1/06.23 від 01.06.2023. Також відомості, зазначені у вказаній Заявці № 02-05/23 від 02.05.2023 щодо умов перевезення, послуг, вартості перевезення, даних про вантаж тощо, відповідають інформації в інших транспортних документах, що не спростовано відповідачем. Зокрема, як місце завантаження у вказаній Заявці, з врахуванням Листа від 04.05.2023, зазначено: м. Kutahya-Turkey, що відповідає умовам поставки, визначеним п. 4.1 Контракту в редакції Додаткової угоди № 1/23 від 01.05.2023 до Контракту № 1.10/22 від 18.10.2022. Таким чином, товар завантажувався у м. Kutahya (Туреччина), про що зазначено і в CMR № 828493 від 17.05.2023 (графа 4). Отже, розбіжності щодо місця завантаження товару відсутні. 
Крім того, ч. 2 ст. 53 МК України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, серед яких відсутній такий документ, як заявка. Заявка на перевезення вантажу не є первинним чи розрахунковим документом та відповідно не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 13.09.2019 у справі № 813/4202/16.
Також доводи відповідача про те, що в Рахунку-фактурі № LS-4485354 від 18.05.2023 не наведено маршрут перевезення товару, вагу товару, та вказаний Рахунок не містить витрат на завантаження товару в транспортний засіб, а отже, відсутні числові значення складових митної вартості, необхідних при її обчисленні, є необґрунтованими.
Як було зазначено вище, позивач під час митного оформлення та Листом за вих. № 1/06.23 від 01.06.2023 надав відповідачу Рахунок-фактуру № LS-4485354 від 18.05.2023.
Судом встановлено, що продавець завантажував товар в м. Kutahya (Туреччина) в місцезнаходженні продавця. З цього слідує, що відповідно до умов п. 2.1 Контракту витрати на навантаження товару включаються до ціни товару. Тому зазначення в Рахунку-фактурі № LS-4485354 від 18.05.2023 витрат на завантаження товару та включення їх до митної вартості як складової при її обчислені не є необхідним.
Стосовно зазначення митним органом про відсутність у Рахунку-фактурі № LS-4485354 від 18.05.2023 відомостей про маршрут перевезення товару, суд зауважує, що в Заявці № 02-05/23 від 02.05.2023 на організацію транспортування і експедирування вантажу до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022 вказані відомості про маршрут перевезення від місця завантаження: м. Kutahya (Туреччина) до місця доставки: м. Київ (Україна), найменування вантажу: посуд; кількість місць, вага/об`єм вантажу: 8403,96 кг. Також Рахунок-фактура № LS-4485354 від 18.05.2023 ідентифікується з маршрутом перевезення ватажу, товаром та транспортним документом, згідно з яким перевозився зазначений товар, за вказаним у цьому Рахунку реєстраційним номером транспортного засобу, яким здійснювалося перевезення товару, та який зазначено у графі 18 CMR № 828493 від 17.05.2023 та Довідці про транспортні витрати № 404346 від 18.05.2023. Також у CMR № 828493 від 17.05.2023 вказано відомості про вантаж, зокрема кількість місць: 1079 КАР (графа 7), вага: 8403,96 кг (графа 11) та наявне посилання на Інвойс № ІНА2023000000885 від 12.05.2023 (графа 5).
Отже, відповідач не обґрунтував, як наведені ним доводи впливають на визначення позивачем митної вартості, зокрема однієї з її складових, витрат на перевезення, не спростував вищезазначене з урахуванням надання позивачем митому органу інших транспортних документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару. Тому вказані вище доводи відповідача не є підставою для відхилення наданої позивачем Митної декларації.
У графі 33 Рішення про коригування відповідач зазначає, що не надано банківських платіжних документів щодо оплати вартості транспортування та у повному обсязі документів, передбачених умовами Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, зокрема які видані суб`єктами господарювання, що залучалися безпосередньо до виконання договору транспортного експедирування (ФОП Светенко та ТОВ «Віктор-Глобал»). Таким чином, не виконано умови передбачені частиною 2, 10, 21 статті 58 Митного кодексу України в частині документального підтвердження складових митної вартості
Щодо вищенаведених доводів відповідача суд встановив таке.
Як було зазначено раніше, під час митного оформлення та Листом за вих. № 1/06.23 від 01.06.2023 позивач також надав відповідачу:
- Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022;
- Протокол узгодження розбіжностей від 20.07.2022 до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022;
- Заявку № 02-05/23 від 02.05.2023 на організацію транспортування і експедирування вантажу до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022; 
- Рахунок-фактуру № LS-4485354 від 18.05.2023;
- Довідку про транспортні витрати № 404346 від 18.05.2023;
- CMR № 828493 від 17.05.2023;
- Договір №242511 від 02 лютого 2021 року;
- Договір № 441 про транспортно-експедиторське обслуговування від 28.12.2021;
- Договір про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню вантажних перевезень автомобільним транспортом №65 від 26 квітня 2022 року.
Суд зазначає, що чинним законодавством не вимагається та не передбачено подання декларантом документів, якими б підтверджувалися взаємовідносини позивача як замовника послуг та третіх осіб, яких було залучено експедитором як виконавцем, для цього є достатнім надання договору транспортного експедирування, що підтверджує взаємозв`язок позивача і експедитора.
Відповідач посилається на положення Наказу Міністерства фінансів України № 599 від 24.05.2012, яким затверджено Форму декларації митної вартості та Правила її заповнення, де, зокрема, в розділі III щодо заповнення графи 20 зазначено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (до зазначених документів можуть належати):
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Згідно з правовою позицією Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладеній в Постанові від 05.12.2024 у справі № 380/19286/23 колегія суддів зазначила: «Щодо витрат на транспортування, Суд звертає увагу, що суд апеляційної інстанції погодився з висновком відповідача в частині виникнення у митного органу сумніву щодо суми витрат на транспортування товарів, з підстав ненадання декларантом до митного органу всіх відповідних документів, однак не вказав в чому саме полягає обґрунтованість такого висновку та не навів законних підстав для неврахування наданих транспортних документів, з урахуванням того, що в оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем до кожної митної декларації було надано митному органу
- договір (контракт) про перевезення,
- довідки про транспортні витрати,
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги, 
- автотранспортні накладні та ін. щодо підтвердження вартості перевезення товару, про що вже було зазначено вище.
Вказаний в розділі III графа 20 Наказу Міністерства фінансів України № 599 від 24.05.2012, яким затверджено форму декларації митної вартості та правила її заповнення, перелік документів не є вичерпним, на що, зокрема, вказує мовний зворот «можуть належати».
Отже, суд зазначає, що законом не визначено доказ (докази), виключно якими імпортер повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому рахунок на оплату транспортних послуг, довідка про транспортні витрати, договір про надання транспортних послуг, автотранспортна накладна є допустимими доказами для підтвердження витрат на перевезення.
Також і в цій справі суд відповідно до вказаної правової позиції Касаційного адміністративного суду Верховного Суду не погоджується із запереченнями відповідача щодо розміру витрат позивача на транспортування товарів з підстав ненадання декларантом до митного органу всіх відповідних документів, зокрема, банківських та платіжних, відповідач не вказав в чому саме полягає обґрунтованість такого висновку та не навів законних підстав для неврахування наданих транспортних документів з урахуванням того, що позивачем для митної контролю було надано митному органу вказані вище документи, які відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України та положень Наказу Міністерства фінансів України № 599 від 24.05.2012 підтверджують витрати на транспортування товару.
Суд враховує також правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 08.10.2019 у справі № 803/776/17, від 11.06.2020 у справі № 815/5597/17, відповідно до якої декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами (складовими), які входять до митної вартості товару відповідно до умов поставки. Натомість у тому випадку, коли відповідач стверджує, що декларантом понесені додаткові витрати, що впливають на митну вартість товару, він повинен довести наявність цих фактів. Однак відповідачем наявність цих фактів не підтверджена.
Вказані транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товар були видані перевізником, вони не містили розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не мали ознак підробки, ідентифікуються зі спірною товарною партією та між собою.
Окрім того, з наведеного вище переліку видно, що позивач надав митному органу документи, які містять інформацію про розмір транспортних витрат, що впливають на розмір митної вартості товарів. Суд відзначає, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи). Вказана позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14.
Доводи відповідача з посиланням на те, що відомості стосовно вартості транспортних послуг документально не підтверджено, спростовуються тим, що на момент декларування товару, позивачем до митного органу надано документи, які містять усі необхідні дані та складові такої митної вартості оцінюваного товару як витрати на транспортування, з їх деталізацією, надання яких відображено, зокрема, в Картці відмови. Таким чином, надані позивачем документи повністю підтверджують розмір витрат на транспортування оцінюваних товарів.
Щодо доводів відповідача, викладених у графі 33 Рішення про коригування, про те, що Прайс-лист від виробника GUROK PAZARLAMA VE TICARET A.S не містить інформації, необхідної будь-якому покупцю для здійснення замовлення, зокрема відсутній конкретний термін «початку та кінця» його дії.
Вищевказані твердження відповідача є необґрунтованими та не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваного Рішення про коригування, оскільки в наданому позивачем Прайс-листі вгорі зазначено дату: 01.05.2023. 
Крім того, прайс-лист не є основним документом, що підтверджує митну вартість товарів, у розумінні ч. 2 ст. 53 МК України. Прайс-лист уявляє собою довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Та крім цього, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів.
Таким чином, прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.
Також необхідно зазначити, що Верховний Суд в постанові від 25.06.2020 у справі №П/811/687/16 зауважив, що прайс-лист не є обов`язковим документом, що передбачений частиною 2 статті 53 МК України, який має подати декларант під час митного оформлення товару, та не є документом, що підтверджує вартість імпортованого товару.
У постанові від 24.01.2019 у справі №826/2277/16 Верховний Суд вказав, що прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми прайс-листів, тому Митниця не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, обґрунтовуючи свої сумніви.
Таким чином, вищевказані зауваження відповідача стосовно форми та змісту прайс-листа є безпідставними, оскільки враховуючи наведене, можна дійти висновку, що зміст та форма прайс-листа не впливають на визначення митної вартості товару.
Щодо доводів відповідача, викладених у графі 33 Рішення про коригування, про те, що митне оформлення в країні експорту відповідно до Митної декларації країни відправлення № 22341300ЕХ00383228 від 14.12.2022 здійснено на підставі рахунку-проформи «e-Fatura» з іншим реєстраційним номером, ніж подано до митного оформлення оцінюваної партії товару, у зв`язку з чим, Митна декларація країни відправлення прийнята до уваги, але не може слугувати підставою для підтвердження митної вартості товарів, суд встановив таке.
Позивач під час митного оформлення товару надав відповідачу Інвойс № ІНА2023000000885 від 12.05.2023 та e-Fatura № ІНА2023000000885 від 12.05.2023, номери яких є ідентичними. У Митній декларації країни відправлення № 23341300EX00383228 від 12.05.2023 зазначено Fatura № ІНА2023000000885 від 12.05.2023. Отже, жодні розбіжності у вказаних документах відсутні. З огляду на наведене, такі доводи відповідача не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваного Рішення про коригування.
З урахуванням вищенаведеного, дослідивши надані позивачем документи, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товару, який імпортується позивачем. Оцінюючи подані декларантом документи в сукупності, відповідач мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.
Отже, висновки Київської митниці про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом – за ціною контракту, є помилковими. 
Суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України (ст. 53), заборонено.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 815/5791/17, від 25.05.2021 у справі № 520/10386/2020.
Так, суд звертає увагу, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого ч. 5 ст. 54 МК України, не довів суду наявність жодних застережень щодо застосування в спірних відносинах першого методу, визначених у ч.ч. 1, 2 ст. 58 МК України, в тому числі в частині не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості.
До того ж відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення позивачем митної вартості товару.
Крім того, відповідачем ні під час декларування спірного товару, ні під час судового розгляду справи не надано документів, вказаних у ч. 2 ст. 53 МК України, і які подані позивачем як декларантом при митному оформленні товару, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки або які не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за товар.
Суд звертає увагу, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Зазначений висновок міститься в Постанові Верховного Суду України від 11.09.2012 (реєстраційний № 26347525 в Єдиному державному реєстрі судових рішень), у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18.
Із встановлених при розгляді справи обставин суд констатує, що декларантом (позивачем) подано усі документи згідно з переліком (ч. 2 ст. 53 МК України) та у поданих документах наявні всі відомості, що підтверджують числові значення складової митної вартості товару та відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена готівкою за такий товар.
Поряд з цим судом відхиляються посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Отже, зазначені відповідачем у спірних рішеннях обставини не можуть бути підставою для витребування додаткових документів, оскільки виключно на підставі ч. 3 ст. 53 МК України митний орган може витребувати додаткові документи.
Також суд враховує, що згідно з правовою позицією, наведеною Верховним Судом у постанові від 23.10.2020 у справі № 820/3231/16 у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен навести обґрунтований математичний розрахунок ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею в оскаржуваному рішенні.
З оскаржуваного рішення судом вбачається, що відповідач не навів обґрунтування визначеної митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування, чим не виконав вимоги ст. 55 МК України. Крім цього, не вказав у спірному рішенні пояснення щодо зроблених коригувань на умови поставки, комерційні умови, чим не виконав вимоги Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів.
Матеріалами справи підтверджено подання позивачем разом з Митною декларацією № №230А100160234222U0 від 29.05.2023 необхідних та додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Суд зазначає, що документи подані декларантом (позивачем) за переліком, передбаченим ч. 2 ст. 53 МК України, а наведена в них інформація щодо митної вартості та її складових (кількісні та якісні характеристики товару, його ціни) не містила розбіжностей, піддавалась обчисленню і підтверджувала ціну товару.
Таким чином, беручи до уваги викладене в сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування Рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100000/2023/000075/2 від 01.06.2023 та Картки відмови Київської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100160/2023/000135.
Суд вважає, що контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав для застосування резервного методу.
Зважаючи на викладене, в даній справі митний орган не спростував дійсності поданих до митного оформлення основних документів, достовірності зазначених у них відомостей, а також не довів об`єктивну неможливість перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання цього позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4294,40 грн, який в силу положень ст. 139 КАС України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100000/2023/000075/2 від 01.06.2023. 
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Київської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100160/2023/000135.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСУД-ТЕКСТИЛЬ БЦ» (ідентифікаційний код: 43552674, місцезнаходження: 09117, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 4) витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 294,40 грн (чотири тисячі двісті дев`яносто чотири гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Київської митниці (ідентифікаційний код 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 8-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.