Провадження № 2/742/115/26 
Єдиний унікальний № 742/2766/25 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретаря судового засідання Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Бордунова Надія Олександрівна до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно за набувальною давністю,
установив:
Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1 права власності на частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 68,6 кв.м., житловою 53,9 кв.м., разом з надвірними будівлями та спорудами: Гараж Б1, 1/3 сараю В1, вбиральня У1, огорожі №2 дерево, частина воріт №1 метал, замість ОСОБА_2 .
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.11.1994 Прилуцьким державним лісгоспом видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що кв. АДРЕСА_1 дійсно належить в рівних частках на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Такожвказаним свідоцтвом посвідчено, що кв. АДРЕСА_2 складає 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальна площа квартири 68,6 кв.м., право власності зареєстровано в БТІ за реєстром №440/2.
15.10.1996 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу придбали кв. АДРЕСА_3 , що складає 2/5 частину житлового будинку.Відтак кв. АДРЕСА_3 , яка складала 2/5 частин житлового будинку належала подружжю ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, акв.№2, яка складала 3/2 частинжитлового будинку ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . ОСОБА_3 та ОСОБА_9 це батьки позивача, а ОСОБА_5 їх дочка та рідна сестра позивача. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого його дружині ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на частку в спільному сумісному майні подружжя, яка складається зкв.№1, що складає 2/5 житлового будинку. Решту спадкового майна, яке складається з частини кв. АДРЕСА_3 , що складає 1/5 частину житлового будинку та 1/4 частину кв. АДРЕСА_2 , що складає 3/20 частин будинку успадковано в рівних долях його дружиною ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_5 .29.11.2000 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу сестра позивача змінила прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_12 . 01.07.2021 позивач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сестри ОСОБА_13 на 1/4 частку квартири, яка складає 1/10 частку житлового будинку кв. АДРЕСА_3 та 3/8 часток квартири, яка складає 9/40 часток житлового будинку кв. АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвами проправо на спадщину №1-840 та №1-843.01.12.2024 померла мати позивача ОСОБА_4 . 21.01.2025 позивач по справі ОСОБА_1 , прийняла спадщину після смерті матерішляхом подачі заяви про прийняття спадщини за результатами чого відкрито спадкову справу №13/2025. Інших спадкоємців крім позивача немає.
Станом на день подання даного позову позивач є власником кв. АДРЕСА_3 житлового будинку в частці частини, яка успадкована після смерті сестри ОСОБА_14 , та буде власником частин після смерті матері ОСОБА_4 , відтак кв. АДРЕСА_3 в повному обсязі належатиме позивачу.Також позивач після видачі свідоцтва про право на спадщину буде власником 3/4 частинкв.№2.Щодо кв. АДРЕСА_2 житлового будинку, то співвласником іншої 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 в спірному житловому будинку є відповідач ОСОБА_2 , який на момент приватизації житлового будинку був чоловіком ОСОБА_15 та був зареєстрований у спірному будинку, що стало єдиною підставою його участі в приватизації.06.11.1999 ОСОБА_2 був виписаний з кв. АДРЕСА_2 в контексті діючого на той час законодавства та виїхав з квартири. Сімейні відносини з ОСОБА_14 у відповідача були припинені, що стало підставою для подальшого розірвання шлюбу 29.11.2000.
Після того, як ОСОБА_2 виїхав з квартири, він ніколи жодним чином не цікавився належною йому частиною квартири, участі в утриманні ні квартири, ні будинку не приймав, послуг за комірне не сплачував, не проживав, в квартирі і в будинку відсутні його особисті речі.
З огляду на наведене вбачається, що користування позивачем, а до цього її спадкодавцями спірною частиною квартири АДРЕСА_2 житлового будинку, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 є: добросовісним, відкритим, необмеженим та вільним, оскільки позивач та її спадкодавці не приховують факту знаходження майна в їх володінні. Спадкодавці позивача вживали звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна, піклувалисьпро це майно, користуватися будинком, укладали угоди стосовно оплатижитлово-комунальних послуг та ін;користування частиною квартири АДРЕСА_2 спірного будинку, яка зареєстрована за ОСОБА_2 є тривалим та безперервним. В сукупності строк володіння спірною частиною у спадкодавців позивача та самої позивачки становить майже 26 років; володіння спірною частиною квартири АДРЕСА_2 спірного будинку, яка зареєстрована за ОСОБА_2 є безперервним, оскільки позивач та її спадкодавціпостійно проживали в спірному будинку, відтак це право не переривалось; володіння спірною частиною квартири АДРЕСА_2 спірного будинку, яка зареєстрована за ОСОБА_2 здійснюється без жодної правової підстави.
Наведені вище доводи свідчать про те, що є обґрунтовані підстави для визнання за позивачем права власності на частину квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.05.2025прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання яке було відкладено до 24.11.2025.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24.11.2025закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, яке відкладено до 11.02.2026.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.Проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, через не вручення рекомендованих поштових відправлень, які повернулись на адресу суду без вручення за адресою його останнього відомого місця проживання. Крім того, про судові ОСОБА_16 повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Своїм правом на надання пояснень у судовому засіданні не скористався, про причини неявки не повідомляв. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. 
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підтвердили обставини проживання ОСОБА_2 за адресою: кв. АДРЕСА_1 , його реєстрацію місця проживання та належність йому частки квартири на праві власності на підставі приватизації.
Відтак, 11 лютого 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, показання свідків, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03.11.1994, співвласниками кв. АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.15).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.12.1997, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Прилуки Чернігівської області (а.с.16).
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори 04.07.2001, ОСОБА_4 (дружина) та ОСОБА_5 (дочка) в рівних частинах кожна успадкували після смерті ОСОБА_6 1/4 частину квартири, що складається з 3/20 частин будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_4 , належної спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03.11.1994(а.с.18).
Відповідно до копії довідки КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» №113 від 12.01.2025, згідно матеріалів архівної справи КП «Прилуцьке МБТІ» станом на 31.12.2012, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_4 (3/8 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03.11.1994 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2001, виданого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №2-4731), ОСОБА_5 (3/8 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03.11.1994 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2001, виданого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №2-4731), ОСОБА_2 (1/4 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03.11.1994). Примітка: зміна адреси з АДРЕСА_5 на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Прилуцької міської ради від 31.05.2001., рішення №42 (46 (позачергової ) сесії 8 скликання Прилуцької міської ради від 04.11.2023 (а.с.31).
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , 29.11.2000шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано (а.с.22).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 14.01.2020, ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Прилуки Чернігівської області (а.с.23).
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори 01.07.2021, ОСОБА_1 успадкували після смерті рідної сестри ОСОБА_20 3/8 частини квартири, яка складає 9/40 частокжитлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала спадкодавиціна підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03 листопада 1994 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори 04 липня 2001 року (а.с.26).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 03.12.2024, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Долинівка Житомирської області (а.с.28).
Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.01.2025за №79763497, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовим Д.Є. 21.01.2025заведено спадкову справу №73516310 (а.с.29).
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовим Д.Є. 12.06.2025, ОСОБА_1 успадкувала після смерті матері ОСОБА_4 3/8 частини квартири АДРЕСА_6 вулиця Костянтинівська), буд.169, належної спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03 листопада 1994 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Колодуб С.М. 04.07.2001.
Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №263975805 від 01.07.2021, ОСОБА_1 є власником 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.27).
Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав №431010027 від 12.06.2025, ОСОБА_1 є власником 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 .
Згідно копії домової книги житлового будинку, який розташований АДРЕСА_4 , були зареєстровані в т.ч.: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 (з 16.12.1992 по 06.11.1999), ОСОБА_5 (а.с.32-34).
Згідно копії відповіді ТОВ «Енера Чернігів» №07.5/1283 від 17.02.2025 повідомляє, що інформація щодо звернення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як користувача послуг електричної енергії щодо квартири АДРЕСА_1 з 1994 року по день надання відповіді, або з будь-яких інших питань стосовно користування належною йому нерухомістю, зокрема чи укладено з ним договір на отримання постачання послуг, відсутня.Інформація щодо оплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як користувачем послуг електричної енергії щодо об`єкта, а самеквартири №2 будинку АДРЕСА_5 з 1994 року по день надання відповіді, відсутня (а.с.35-37).
Відповідно до копії відповіді Виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області №02-16/927 від 11.02.2025останнє повідомляє, що звернень від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з приводу чинення йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та з інших питань стосовно користування належною йому нерухомістю з 2020 року по 10.02.2025 не надходило. Постановою КМУ від 14.04.1997 №348 встановлено п`ятирічний термін зберігання заяв та матеріалів (а.с.38).
Згідно копії відповіді Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №1280/33.12-58 від 30.04.2025, у відділі не проводилась державна реєстрація смерті ОСОБА_21 ( ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Перевірку проведено за період з 01.10.1999 року (початок роботи відділу) по теперішній час (а.с.39).
Відповідно до відповіді Прилуцького районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернігівській області від 23 жовтня 2025 року, останнє повідомляє, що в ході моніторингу бази ЄО Прилуцького районного відділу поліції ІКС ІПНП за період з 01.01.1999по 23.10.2025, з умовами пошуку«ГЕРАСИН» ( ОСОБА_2 ) у Прилуцькому районному відділі поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, відомостей про надходження звернень від останнього не виявлено.
Відповідно до копії Акту від 14.05.2025, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_23 засвідчили, що ОСОБА_21 ( ОСОБА_24 ) у квартирі АДРЕСА_1 та загалом у будинку АДРЕСА_5 не проживає з 1999 року до дня складення даного акту. Також у даному будинку після виїзду ОСОБА_21 ( ОСОБА_24 ) з 1999 року проживала родина ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_4 та їх дочка ОСОБА_25 .В приміщенні будинку АДРЕСА_5 відсутні речі ОСОБА_21 ( ОСОБА_24 ).Мешканці будинку ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_4 та їх дочка ОСОБА_26 ніколи не чинили перешкод ОСОБА_21 ( ОСОБА_24 ) у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та загалом у будинку АДРЕСА_5 (а.с.40).
Відповідно до копії Акту від 14.05.2025, ОСОБА_19 та ОСОБА_27 засвідчили, що ОСОБА_21 ) у квартирі АДРЕСА_1 та загалом у будинку АДРЕСА_5 не проживає з 1999 року до дня складення даного акту. Також у даному будинку після виїзду ОСОБА_21 ( ОСОБА_24 ) з 1999 року проживала родина ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_4 та їх дочка ОСОБА_25 .В приміщенні будинку АДРЕСА_5 відсутні речі ОСОБА_21 ( ОСОБА_24 ).Мешканці будинку ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_4 та їх дочка ОСОБА_26 ніколи не чинили перешкод ОСОБА_21 ( ОСОБА_24 ) у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та загалом у будинку АДРЕСА_5 .
Заявляючи позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 , позивач посилається на те, що з 1999 року дана квартира перебувала у повному та абсолютному користуванні родини позивача, тобто її батьків та рідної сестри, як її спадкодавців, а на даний час перебуває у володінні та користуванні позивача, як їх спадкоємця. Загальний строк такого володіння становить майже 26 років підряд. Отже, позивач, а до того як вона стала співвласником квартири її спадкодавці безперервно, відкрито, системно користувались спірною квартирою, несли всі витрати пов`язані з її користуванням, саме вони здійснювали всі необхідні поліпшення.
Вирішуючи зазначений спір, суд враховує, що відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Статтею 328 ЦК України також визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як роз`яснено у п.13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.
Як на правову підставу звернення до суду позивач посилається на ст. 344 ЦК України.
Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
За змістом цієї статті володіння визнається добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Отже, закон визначає такі ознаки володіння, необхідні для набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісність заволодіння чужим майном, відкритість і безперервність володіння протягом визначеного строку, а також безтитульність володіння.
Тож набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Згідно п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України).
Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.
Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, або на майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.
Згідно постанови Верховного Суду від 27.03.2024 по справі №462/2756/18, суд зазначив, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15.11.2022 по справі № 293/1061/21, від 15.06.2023 по справі № 359/8844/20.
Як зазначив Верховний суд у постанові від 14.05.2019 по справі №910/17274/17 добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Тобто йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.
При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави.
Відтак, наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах – учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р).
З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.
Дослідивши надані позивачем письмові докази, заслухавши свідків суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду достатніх і належних доказів для задоволення позову. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що власником частини квартири АДРЕСА_1 є колишній чоловік її рідної сестри ОСОБА_2 ( ОСОБА_24 ), який проживав у зазначеній квартирі до 1999 року.
Отже, позивачу було достовірно відомо, що спірна частина квартириналежить на праві власності іншій особі, тобто вона та спадкодавці володіли чужим майном.Така обставина свідчить про відсутність ознак безтитульного володіння позивачем квартирою.
Сам по собі факт тривалого проживання та користування цілою квартирою не може бути законною підставою для набуття позивачем права власності на це майно в цілому.
Враховуючи, що позивач достеменно знала, що 1/4 частина квартири зареєстрована за ОСОБА_2 , добросовісність як початковий елемент заволодіння майном була відсутня, а тому підстави для визнання права власності на 1/4 частину квартиру за набувальною давністю немає.
Суд наголошує, що відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст.344 ЦК України.
Умови, визначені частиною 1 статті 344 ЦК України, з якими закон пов`язує можливість набуття права власності на майно за набувальною давністю, позивачем не доведені.
За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю необхідно відмовити.
Враховуючи, що у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір покласти на позивача в зв`язку з відмовою в позові.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-
ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Бордунова Надія Олександрівна до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно за набувальною давністю– відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Суддя Наталія ФЕТІСОВА