ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2026 року	справа № 380/21132/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про відмову у призначенні пенсії № 133950018156 від 25.09.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) страхового стажу за Списком № 2 періоди трудової діяльності у Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01.07.2023 по 30.06.2025 та призначити ОСОБА_1 з 17 вересня 2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ
В обґрунтування позову вказала, що звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зазначила, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про відмову у призначенні пенсії № 133950018156 від 25.09.2025 року їй відмовлено у призначені пенсії за віком по Списку № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із недосягненням необхідного пенсійного віку та відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. Позивачка вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернулась до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 27.10.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 04.03.2026 витребувано додаткові докази у справі.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 27.10.2025 надіслано відповідачу у його електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» 27.10.2025, що підтверджується довідкою про доставку електрооного листа, наявною у матеріалах справи.
Відповідач заяви про визнання позову чи відзиву на позовну заяву в строки, передбачені ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до суду не надав, про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін повідомлений належним чином. 
Суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.
Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
ОСОБА_1 17.09.2025 звернулась до Сокальського об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 позивачка з 27.09.1989 прийнята в Червоноградський завод залізобетонних виробів учнем машиністом мостових і козлових кранів.
З 06.03.1990 присвоєна кваліфікація кранівника мостових і козлових кранів 4 розряду.
Звільнена 03.05.1991 з роботи за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).
З 10.10.1995 Червоноградський завод ЗБВ перейменовано на ВАТ Червоноградський завод залізобетонних виробів.
З 19.07.2005 прийнята у ВАТ "Червоноградський завод залізобетонних виробів" машиністом крана по 4 розряду.
Звільнена 04.12.2008 з роботи за ст. 36. п. 1 КЗпП України (угода сторін).
З 06.08.2009 прийнята у ВАТ "Червоноградський завод залізобетонних виробів" машиністом крана.
З 16.10.2009 ВАТ "ЧЗЗБВ" змінено найменування на ПАТ "Червоноградський завод залізобетонних виробів".
Звільнена 04.07.2011 з роботи за ст. 38 КЗпП УКраїни за власним бажанням.
З 08.07.2011 прийнята у ТзОВ "Червоноградський завод металоконструкцій" машиністом крана четвертого розряду.
З 21.02.2013 переведена машиністом крана п`ятого розряду.
Звільнена 03.04.2014 з роботи за уодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України.
З 09.04.2014 прийнята у ВП "Шахта" Червоноградська" машиністом козлового крана (на час хвороби ОСОБА_2 ) в механічний цех шахти.
З 05.08.2014 переведена на постійне місце роботи машиністом крана (кранівником) 5 розряду в механічний цех. 
Працює по даний час: 05.03.2026.
Згідно довідки від 16.09.2025 № 172 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній позивачка працює повний робочий день на ВП "Шахта "Червоноградська" ДП "Львіввугілля" і за період з 09.04.2015 по 02.08.2016 виконувала відкриті гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою машиніст крана (кранівник) мех. цеху, як машиніст крана (кранівник), що передбачена Списком № 2 розділ 1 підрозділ 1.1а. 
За період з 03.08.2016 по 29.11.2018 виконувала відкриті гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою машиніст крана (кранівник) мех. цеху, як машиніст крана (кранівник), що передбачена Списком № 2 розділ 1 підрозділ 1. 
За період з 30.11.2018 по даний час 17.09.2025 виконувала відкриті гірничні роботи на поверхні шахти за професією, посадою машиніст крана (кранівник), що передбачена Списком № 2 розділ 1 підрозділ 1. 
За принципом екстериторіальності заяву позивачки розглянуто ГУ ПФУ в Харківській області та прийнято рішення № 133950018156 від 25.09.2025 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку та відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.
Позивачка вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернулась до суду із цим позовом.
Суд при вирішенні спору по суті керується таким.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (Закон № 1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Пунктом «а» ч. 1 ст. 13 Закону України № 1788-ХІІ від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 09.12.2012 до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.
В подальшому до статтю 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 внесено зміни, зокрема п. «а» викладений в наступній редакції:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників , затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.»
Конституційним Судом України 23.01.2020 прийнято рішення № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу 1, п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІ.
Вказаним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці – жінкам».
Згідно статей 151-2, 152 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Оскільки позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії після набрання рішенням Конституційного Суду України законної сили, застосуванню підлягають норми ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 09.12.2012 до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213).
Частиною 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV .
В рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 (переглянута Великою Палатою Верховного Суду від 03.11.2021) за позовом особи, якої було визнано протиправним та скасоване рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 17.08.2020 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з п. 2 ч. 2ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити особі пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 12.08.2020 року на підставі п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення.
Вказане рішення є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій територіального органу ПФУ щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах, для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. В рішенні також наведені обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права, а саме:
а) позивачем є особа, яка:
- звернулась до ПФУ за призначенням пенсії після 23 січня 2020 року з підстав, визначених ст. 13 Закону №1788-ХІІ;
- на момент звернення досягла: чоловіки -55 років, жінки -50 років;
- набула стаж роботи, визначений ст. 13 Закону №1788-ХІІ;-
- відповідачем є орган ПФУ, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.
В цій зразковій справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про застосування саме норм Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
З урахуванням наведених норм, суд дійшов висновку про помилковість доводів відповідача про недосягнення пенсійного віку позивачкою, оскільки станом на день звернення її вік становить 53 роки 08 місяців 02 дні, а тому рішення ГУ ПФУ у Львівській області про відмову у призначення пенсії № 133950018156 від 29.05.2025 є протиправним, та таким що підлягає скасуванню.
Суд також зазначає, що відповідно до проведеного відповідачем розрахунку страховий стаж позивачки на день звернення становить 25 рік 06 місяців 08 днів, пільговий стаж за Списком № 2 становить - 09 років 02 місяців 23 дні, що також є достатнім для призначення пенсії в даному випадку.
Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу періоди трудової діяльності у Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01.07.2023 по 30.06.2025 суд зазначає таке.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З метою забезпечення соціального захисту працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).
Згідно з пунктом 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 316/1392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Законодавством не передбачена відповідальність застрахованої особи - найманого працівника за невиконання страхувальником - роботодавцем обов`язку сплати страхових внесків.
При цьому, найманий працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії особи періодів її роботи на такому підприємстві.
Позбавлення працівника соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Суд звертає увагу, що у випадку невиконання страхувальником обов`язку щодо сплати єдиного внеску, в тому числі порушення строків його сплати, законодавство передбачає відповідальність страхувальника шляхом сплати недоїмки, штрафу та пені на вимогу органу доходів і зборів, встановлюючи можливість виконання такої вимоги як виконавчого документа державною виконавчою службою та наділяючи орган доходів і зборів правом звернення до суду з позовом про стягнення такої недоїмки.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 01.03.2021 у справі № 423/757/17 та від 31.03.2021 у справі № 242/5696/16-а, за умови підтвердження пільгового стажу, позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.
Як встановлено судом, позивачка, згідно з довідкою від 16.09.2025 № 172 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, працює повний робочий день на ВП "Шахта"Червоноградська" ДП "Львіввугілля" і за період з 09.04.2015 по 02.08.2016 виконувала відкриті гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою машиніст крана (кранівник) мех. цеху, як машиніст крана (кранівник), що передбачена Списком № 2 розділ 1 підрозділ 1.1а. 
За період з 03.08.2016 по 29.11.2018 виконувала відкриті гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою машиніст крана (кранівник) мех. цеху, як машиніст крана (кранівник), що передбачена Списком № 2 розділ 1 підрозділ 1. 
За період з 30.11.2018 по даний час 17.09.2025 виконувала відкриті гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою машиніст крана (кранівник), що передбачена Списком № 2 розділ 1 підрозділ 1. 
При цьому відповідачем не заперечується період роботи позивачки, який є спірним у цій справі, у ВП "Шахта"Червоноградська" ДП "Львіввугілля".
Таким чином, відомостями трудової книжки та довідкою № 172 від 16.09.2025 підтверджується стаж роботи позивачки з 01.07.2023 по 30.06.2025 з повним робочим днем в шахті, який відповідачем не зараховано до пільгового стажу з підстав відсутності інформації про сплату страхових внесків.
Враховуючи те, що обов`язок зі сплати страхових внесків покладено на ВП "Шахта "Червоноградська" ДП "Львіввугілля", то вказаний період роботи підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки.
З огляду на встановлені фактичні правові обставини та правове регулювання спірних правовідносин, з урахуванням наведених у рішенні висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії № 133950018156 від 25.09.2025 року, та зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального (пільгового) страхового стажу позивачки періоди трудової діяльності у Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01.07.2023 по 30.06.2025 та призначити їй з 17 вересня 2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.
Таким чином, виходячи із змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи про наявність підстав для призначення пенсії є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Тому, сплачений позивачкою при звернення до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн слід стягнути за рахунок бюджтних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 256, 293, 295 КАС України, суд-
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 133950018156 від 25.09.2025 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) страхового стажу за Списком № 2 періоди трудової діяльності з 01.07.2023 по 30.06.2025 у Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля».
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити з 17 вересня 2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022 м. Харків майдан Свободи 5 Держпром 3/2; код ЄДРПОУ 14099344).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.П. Качур