Провадження № 2/582/8/26

Справа № 582/23/26

Копія

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" березня 2026 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді - Яковенко Н.М.,
за участю секретаря – Ярмоленко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Недригайлів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В :
Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренко В. Г. звернувся до суду із цим позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 544,46 грн, та витрати пов`язані з розглядом справи.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 07.08.2020 ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 уклали угоду №1254864884. Відповідно до угоди ТОВ «ФК «ЦФР» надало позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 40345,33 грн.; тип кредиту - кредит; строк користування 48 місяців; цільове призначення кредиту - на споживчі потреби.
Згідно з умовами вищезазначеного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користуванням кредитом та здійснювати повернення кредиту. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором кредитодавець виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. В той же час відповідач свої зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконує.
В подальшому AT «Таскомбанк» набуло статусу кредитора за кредитним договором №1254864884 до ОСОБА_1 у зв`язку з укладенням Договору факторингу між AT «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР» .
02.12.2024 між AT «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача.
Отже, TОB «ФК «ЕJIIT ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем.
Станом на 02.12.2024 загальна сума заборгованості за кредитом становить 37544 грн.
Тому ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося з цим позовом та просить суд його задовольнити.
Ухвалою суду від 22.01.2026 у справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін.

19.02.2026 представник відповідача ОСОБА_2 направив до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Позицію відповідача обгрунтував тим, що відповідач кредитивних коштів не отримував. На думку представника, позивач не надав належних та допустимих доказів, що саме відповідач отримував кошти за кредитним договором, оскільки позивачем не надано доказів, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, а саме розрахункових документів таких як платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога, меморіальний ордер. Як доказ перерахування коштів позивачем надано до суду лише копію виписки по рахунку, у якій відсутній підпис, ПІБ особи, відповідальної за створення такої виписки, печатка банківської установи. Також представник зазначає, що матеріали справи не містять реєстру боржників укладеного між ТОВ «ЦФР» та АТ «Таскомбанк», а відповідно не доведено що АТ «Таскомбанк» набуло право вимоги за до відповідача за кредитним договором останнього з ТОВ «ФК «ЦФР».
10.03.2026 позивач направив до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому вказав, що виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача у розумінні вищевказаних вимог законодавства. Також вказує, що факт виконання умов договору факторингу від 02.12.2024 підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 02.12.2024 та платіжною інструкцією, за яким ТОФ «ФК «ЕЛІТ НІНАНС» перерахувало на рахунок АТ «Альфа-бак» зазначені у п. 4.2 договору факторингу суму грошових коштів. Вказане свідчить про факт набуття. позивачем права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. Просив вимоги позову задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, у якій просив справу розглянути без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.82-83).
Відповідач ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явилися.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом встановлено, що 07.08.2020 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1254864884, який власноручно підписаний сторонами. Факт підписання кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 відповідачем не оспорюється.
Згідно п. 1.3. кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту №4864884, який є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п.2.2. цього договору Підписаний Кредитний договір та Паспорт кредиту складають єдиний кредитний договір.
Одночасно із кредитним договором ОСОБА_1 підписав паспорт кредиту №4864884, де зазначена інформація та контактні дані кредитодавця та кредитного посередника, яким є ТОВ «ФК«ЦФР», основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів), додаткова інформація, а саме щодо наслідків прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором, інші важливі правові аспекти. Зокрема у ньому заначено, що споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів на умовах визначених Законом України «Про споживче кредитування».
Відповідно до умов паспорту кредиту №4864884 та кредитного договору №1254864884 від 07.08.2020 кредит надається позичальнику на таких умовах : сума кредиту 40345,33 грн., строк користування 48 місяців.
Разом з тим досліджені докази не містять інформації щодо способу отримання кредиту відповідачем та його платіжних реквізитів, на які міг бути зарахований кредит. В договорі визначено лише рахунок кредитодавця, на який мало б здійснюватися його погашення.
Докази перерахування/отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі, визначеному договором суду не надано.
20.09.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу №200921 (а.с. 16-23).
02.12.2024 між AT «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено Договір факторингу №НІ/11/25-Ф ( а.с.9-14)
Позивач стверджує, що на підставі цих договорів відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №1254864884 до відповідача.
На підтвердження відступлення прав вимоги за позивачем надано Реєстр прав вимоги від 20.09.2021(а.с.24-25) та Витяг з додатку до договору факторингу №№НІ/11/25-Ф від 02.12.2024.
Відповідач дійсність цих документів заперечує з тих мотивів, що витяг виготовлено позивачем самостійно, як зацікавленою особою та заначено інформацію на власний розсуд. Також представник зауважує, що матеріали справи не містять реєстру боржників до договору, укладеного між ТОВ «ЦФР» та АТ «Таскомбанк».
Суд підтримує позицію відповідача щодо недопустимості вказаних доказів з огляду на таке. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Оскільки реєстр копії Реєстру прав вимоги від 20.09.2021 та Витяг з додатку до договору факторингу №НІ/11/25-Ф від 02.12.2024 не засвідчені в установленому порядку, інформація про місце знаходження оригіналу цих доказів не зазначена, а представник відповідача заперечує їх дійсність, суд визнає їх недопустимими доказами.
До матеріалів справи позивачем також додано виписку по особовим рахункам кредитного договору № НОМЕР_2 щодо ОСОБА_1 (а.с.26-42). Як вбачається з першого рядка цієї виписки 20.09.2021 року оприбутковано тіло кредиту по кредитному договору №1254864884 від 07.08.2020.Клієнт ОСОБА_1 , зг. Договору факторингу №200921 від 20.09.2021.
З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що між сторонами склалися правовідносини, які виникли з договору позики (кредиту) та які нормативно врегульовані нормами ЦК України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).
Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15).
Верховний Суд наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку (постанова Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п.62 п.63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити:1) назву документа (форми); 2) дату складання;3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи;4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).
Верховним Судом сформовано сталу практику, згідно з якою належними доказами наявності заборгованості є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний Суд також виснував, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, оскільки вказані документи підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Верховного Суду від 20.05.2022 у справі № 336/4796/18, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).
Виходячи з вказаних вище положень законодавства України та висновків щодо застосування норм права, сформованих Верховним Судом, до предмету доказування в даній справі відноситься в тому числі факт отримання відповідачем грошових коштів (кредиту) на підставі Кредитного договору №1254864884 від 07.08.2020, укладеного з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень».
Обов`язок доведення вказаної обставини, виходячи із засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, покладається на позивача (ст. 12, 13, 81 ЦПК України, постанови Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15, від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц).
Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України суду не надано доказів факту перерахування/отримання відповідачем суми кредиту, вказаного в кредитному договорі.
Договір не містить банківських реквізитів відповідача як і не містить умов отримання ним кредиту (готівкою, перерахування на банківський рахунок /картковий рахунок) відповідача.
Надана позивачем виписка по особовим рахункам кредитного договору №1254864884 не може бути визнана належним та допустимим доказом на підтвердження факту отримання відповідачем суми кредиту, оскільки вона не містить обов`язкових реквізитів: підпису, ПІБ особи, відповідальної за створення такої виписки, печатки банківської установи.
Також не доведено, що ОСОБА_1 мав рахунок у цьому банку, який використовувався ним для власних цілей, у тому числі і для зарахування кредитних коштів, оскільки вона не відображає рух коштів за конкретним банківським рахунком, не вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, тощо.
Як вбачається з першого рядка цієї виписки, 20.09.2021 року оприбутковано тіло кредиту по кредитному договору №1254864884 від 07.08.2020, клієнт ОСОБА_1 , зг. Договору факторингу №200921 від 20.09.2021. Всі інші рядки виписки стосуються тільки перенесення простроченої заборгованості та нарахування процентів.
Суд вважає, що такий документ може бути внутрішнім документом банку, який відображає облік заборгованості за укладеним банком договором факторингу, та не підтверджує факту отримання коштів ОСОБА_1 за кредитним договором №1254864884 від ТОВ «ЦФР».
Оцінюючи наданий позивачем розрахунок заборгованості складений ТОВ «ФК «ЕлітФінанс» по кредитному договору №1254864884 з 07.08.2020 по 02.12.2024 суд виходить з того, що такий розрахунок не є первинним документом і не може підтверджувати наявність/відсутність заборгованості відповідача та її розмір.
Отже позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надано суду первинних документів, які суд, з урахуванням висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, міг би визнати належними та допустимими доказами на підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів за Кредитним договором № 1254864884 від 07.08.2020.
При цьому позивач не був позбавлений можливості у заявити відповідні клопотання про витребування інформації про відкритті банківські рахунки відповідача, та рух коштів по рахункам, зокрема щодо зарахування на рахунок відповідача кредитних коштів. Проте вказаною можливістю позивач не скористався, клопотання про витребування доказів не заявив.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження № 61-17205ск19.
Отже, оскільки позивачем не доведено факт отримання відповідачем ОСОБА_1 коштів за кредитним договором, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.
Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню та покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 40340222; адреса: 03035,м. Київ, пл. Солом`янська, буд. 2.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Суддя:підпис З оригіналом згідно 

Суддя : Н. М. Яковенко