Справа № 161/24192/25 
Провадження № 2/161/745/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого - судді Смоковича М.В.,
при секретарі судового засідання - Хилько О.В.,
за участі:
представника позивача – ОСОБА_1 ,
відповідача – ОСОБА_2 
представника відповідача – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
24.11.2026 року позивач, ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів, в якому, просить змінити спосіб стягнення аліментів, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітної доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня подання даного позову і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2023 року, винесеному у справі № 161/4226/23, з відповідача ОСОБА_2 на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей: сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій формі у розмірі 1416,00 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
На утримання сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виплата аліментів з боку відповідача припинилась за досягненням ним повноліття і продовжується виплата в сумі 1416 грн. 00 коп. на утримання та виховання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є занадто обтяжливою для її виховання та утримання на даний час, що потребує зміну у її стягненні із фіксованої суми на частку від заробітку відповідача. Донька, ОСОБА_2 , на данний час перебуває у підлітковому віці, навчається в шостому класі Торчинського ліцею, у зв`язку з чим виникли збільшені додаткові фінансові потреби для її утримання та виховання, з підготовки для дорослого життя. 
На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.11.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
12.12.2025 року від відповідача, ОСОБА_2 , до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на необгрунтованість заявлених позовних вимог, просить у задоволенні позовної заяви відмовити.
В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1 , просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, які зазначені в позовній заяві.
Відповідач, ОСОБА_2 , та його представник, ОСОБА_3 , просили відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
Батьками малолітньої ОСОБА_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та не заперечується сторонами.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2023 року, винесеному у справі № 161/4226/23, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання дітей: сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій формі у розмірі 1416,00 грн. накожну дитину щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2023 року і до досягнення дітьми повноліття.
Як вбачається, з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №049145 від 24.11.2022 року у відповідача, ОСОБА_2 , встановлена третя група інвалідності з дитинства, довічно.
Відповідно до Довідки про доходи № 4285472601260233 від 05.02.2026 року, яка видана Луцьким об`єднаним управлінням ПФУ в Волинській області, ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності та у період з 01.01.2025 року по 01.01.2026 року отримав пенсії на суму 42513,00 грн., станом на 01.01.2026 року розмір пенсії складає 3323,00 грн.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доход, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 10.12.2025 року, ОСОБА_2 отримано доходу у період з 01.01.2024 року по 31.10.2025 року у розмірі 4240,00 грн.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 463337574 від 30.01.2026 року, у власності ОСОБА_2 відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна.
Згідно відповіді з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи № 2236244 від 13.01.2026 року, інформація про доходи ОСОБА_4 у період з 01.01.2025 року по 01.01.2026 року відсутня.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Суд звертає увагу, що право позивача вимагати зміни розміру аліментів не може заперечуватися, адже визначення розміру присуджених аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим його здійсненням.
Щодо розміру аліментів, який підлягає зміні, суд звертає увагу на наступні обставини.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2026 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком до 6 років - 2817 грн.; дітей віком від 6 до 18 років - 3512 грн.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись до суду із даним позовом, як підставу для зміни (збільшення) розміру аліментів, позивач покликається на недостатність їй того розміру, який було визначено судом в 2023 році, в твердій грошовій сумі у розмірі 1416,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, покликаючись на те, що витрати на доньку значно зросли.
Проте, суду не надано доказів, які б підтверджували покращення матеріального становища відповідача з моменту винесення рішення про стягнення з нього аліментів, а надано лише докази того, який він має дохід на сьогоднішній день. 
Суд звертає увагу на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2023 року гарантовано мінімальний достатній розмір аліментів, а саме 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тоді як позивачем не доведено суду, що відповідач взмозі, з урахуванням його доходу, надавати аліменти у більшому розмірі.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пред`являючи вимогу про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів, позивач ОСОБА_6 , належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення її витрат на утримання малолітньої дитини та погіршення її матеріального стану, передбачених статтею 192 СК України, що визначають підстави зміни визначеного судом розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини. Факт відсутності офіційного працевлаштування позивача, не може слугувати тими належними та об`єктивними доказами погіршення матеріального становища позивача, оскільки не наведено доказів того, що таке працевлаштування є неможливим та таким, що не залежить від волі позивача (стан здоров`я, необхідність постійного догляду за відповідною особою, тощо).
Отже, судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, визначених ст.192 СК України, які є підставою для зміни розміру аліментів. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів щодо цього позивачем не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Оскільки рішенням суду було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1416,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року та досягнення дитиною повноліття, з врахуванням обов`язку батьків в рівних частках утримувати дитину, визначений розмір аліментів рішенням суду від 29.05.2023 року, на думку суду, з урахуванням доходу відповідача, є достатнім та справедливим.
Суд зазначає, що зміна базових економічних показників, інфляція також не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів, оскільки, установлений судом раніше спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, передбачає механізм збільшення суми стягуваних аліментів до гарантованого законом мінімуму у разі збільшення суми розміру прожиткового мінімуму дитини відповідного віку.
Слід звернути увагу, що позивач, в разі наявності для того підстав, не позбавлена права звернутися до суду, відповідно до положень ст.185 СК України, із позовом щодо участі відповідача у додаткових витратах на неповнолітню дитину.
Таким чином, суд, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, в їх сукупності, враховуючи викладені вище обставини, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 84, 105, 110, 112, 113, 180-184 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10-18, 81, 141, 200, 263-268 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складений 10.04.2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області  М.В. Смокович