Справа № 738/129/26 	Головуючий у 1 інстанції Парфененко О.Я. 	
Провадження № 33/4823/360/26 	  	
Категорія - – ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника - Тібеж К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Тібеж К.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2026 року, 

В С Т А Н О В И В :
Цією постановою: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ,
притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.4 ст.130, ст.36 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 34 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. 

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 665,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 20 грудня 2025 року, о 17 год 50 хв, на автодорозі с. Блистова - с. Бірківка + 2375 м, Корюківського району Чернігівської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ Forza, д.н.з. НОМЕР_1 , та порушив п. 12.1. Правил дорожнього руху, а саме: не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив наїзд на дерево, що призвело до пошкоджень транспортного засобу.
20.12.2025 о 17:50 год, на автодорозі с. Блистова - с. Бірківка + 2375 м, Корюківського району Чернігівської області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ Forza, д.н.з. НОМЕР_1 , потрапив у дорожню - транспортну пригоду та вживав після ДТП за його участю алкоголь до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив пункт 2.10 «є» Правил дорожнього руху.

Постановою Менського районного суду від 23 лютого 2026 року справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та ч.4 ст.130 КУпАП об`єднано в одне провадження.

Не погодившись із рішенням суду, захисник Тібеж К.І. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях її підзахисного складу адміністративних правопорушень. В обґрунтування скарги посилається на те, що суду не надано було прямих доказів, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 вказаних правопорушень, Вказує, що місцевим судом було взято протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в основу його обвинувачення, при цьому сторона захисту ставила під сумнів даний доказ, у тому числі, через час його складання, 02.01.2026, що по суті відбулось через 2 тижні після ДТП. Захисник зазначає, що рапорти поліцейських жодним чином не стосуються ОСОБА_1 , як винуватця ДТП, тим більше не підтверджують факт керування ним транспортним засобом чи вживання ним алкогольних напоїв після вчинення ДТП. Крім того, в матеріалах справи відсутні показання свідків, які викликали «швидку допомогу» та поліцію, які б могли повідомити, хто був водієм транспортного засобом, а хто пасажиром. Апелянт вказує, що місцевим судом не було взято до уваги та не надано належну оцінку письмовим показанням ОСОБА_3 , що були направленні до органу поліції, відповідно до яких він керував транспортним засобом та не впорався з керуванням, що призвело до виїзду в кювет і спричинення ДТП. Показання, які він надавав після ДТП поліцейському, були зумовлені його панікою та страхом, оскільки він не має посвідчення водія, та боявся, що на нього складуть протокол. Звертає увагу на те, що згідно схеми місця ДТП автомобіль з`їхав в кювет та отримав механічні пошкодження зі сторони пасажира, а не зі сторони водія. При цьому ОСОБА_1 отримав численні тілесні ушкодження, а ОСОБА_3 не мав ушкоджень, що підтверджує перебування ОСОБА_4 у момент ДТП на пасажирському сидінні. Також, зазначає, що відеозапис не є належним доказом винуватості її підзахисного, оскільки на ньому не зафіксований факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, вчинення ним ДТП чи вживання ним алкогольних напоїв після вчинення ДТП.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, що підтвердив його захисник, просив розглянути справу без його участі.
Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника Тібеж К.І., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 

Основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із Законом.
Згідно зі ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як слідує з матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 складені протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №557141 від 02.01.2026 за ст.124 КУпАП, та серії ЕПР1 №557151 від 02.01.2026 за ч.4 ст.130 КУпАП, згідно з якими: 

20 грудня 2025 року, о 17 год 50 хв, на автодорозі с. Блистова – с. Бірківка + 2375 м Корюківського району Чернігівської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ Forza, р.н. НОМЕР_1 , та порушив п.12.1. Правил дорожнього руху, а саме: не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив наїзд на дерево, що призвело до пошкоджень транспортного засобу, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП (а.с.4.).
Крім того, 20 грудня 2025 року, о 17 год 50 хв, на автодорозі с. Блистова – с. Бірківка + 2375 м Корюківського району Чернігівської області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ Forza, р.н. НОМЕР_1 , потрапив у дорожню - транспортну пригоду та вживав після ДТП за його участю алкоголь до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив пункт 2.10 «є» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП (а.с.49).
Отже, протоколи про адміністративні правопорушення є документами, що офіційно засвідчують факт учинення неправомірних дій, і є одними із джерел доказів, у силу положень ст. 251 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що в порушення ст.254 КУпАП протоколи складені поза межами 24 годинного часу не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Так, подія мала місце 20.12.2025 року, проте після ДТП ОСОБА_1 був доставлений каретою «швидкої допомоги» до медичного закладу, оскільки мав тілесні ушкодження, а протоколи відносно ОСОБА_1 складалися у відділенні поліції 02 січня 2026 року, коли він із захисником з`явився у відділення поліції, що узгоджується з вимогами ст. 254 КУпАП. 
Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що протоколи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складені уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.ст. 254-256 КУпАП та містить усі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при їх складанні, які б тягли за собою визнання цих протоколів недопустимими доказами, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколах, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколів.

Учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджується:
- рапортом № 9850 від 20.12.2025, в якому зафіксовано, що 20 грудня 2025 року о 18 год 14 хв, надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: Корюківський район, село Блистова, вулиця Невідома, диспетчер ЕМД повідомила, що між селами Блистова та Бірківка авто в`їхало в дерево, чоловіка витягли з автомобіля, чоловік закривавлений; викликали з 0685232568; заявник ОСОБА_5 (а.с.6);
- поясненнями ОСОБА_3 від 20.12.2025, в яких зафіксовано, що він ночував у свого знайомого на ім`я ОСОБА_6 , який проживає в с. Блистова. 20 грудня 2025 року близько 17 год 50 хв, ОСОБА_6 вирішив його підвезти в с. Бірківка на автомобілі ЗАЗ. Рухаючись по автодорозі Блистова-Бірківка, Руслан не впорався з керуванням, з`їхав в кювет, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Коли вони вийшли з автомобіля, то по дорозі їхали невідомі йому люди і сказали викликати «швидку». ОСОБА_3 одразу подзвонив до лікарні, а ОСОБА_6 вийшов з автомобіля, дістав пляшку горілки і почав з неї пити. В подальшому вони подзвонили до лікарні та повідомили про відміну виклику «швидкої» (а.с.9);
- схемою № 1 до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20 грудня 2025 року ( а.с.10);
- повідомленням КНП «Корюківська центральна районна лікарня», відповідно до якого 20 грудня 2025 року о 20 год 12 хв, у відділення ЕМД каретою швидкої допомоги доставлений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 ; діагноз: ЗЧМТ; струс головного мозку; численні забійні рани голови, обличчя; поверхневі рани; забій грудної клітини правого стегна та гомілки; госпіталізація в неврологічне відділення (а.с.11).

Посилання апелянта на відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відеозапис, дійсно не містить обставин ДТП, але містить інформацію про те, що після прибуття працівників поліції на місце скоєння ДТП за викликом, на місці події був ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння та у якого обличчя, руки, одяг були у крові. На запитання працівника поліції: «Де автомобіль?», ОСОБА_1 відповів: «Батько забрав, немає», відмовився показувати, де автомобіль. Потім ОСОБА_1 повідомив, що йшов пішки та спіткнувся, зазначав, що потерпілі відсутні. Інший працівник поліції повідомив про виявлення автомобіля у кюветі. Після чого, ОСОБА_1 пропонував працівникам поліції вимкнути камеру і «забути» про автомобіль. Працівник поліції попередив ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність та запитав, чи потрібна йому медична допомога, останній відмовився. Потім ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції різні версії події, що він побився, їхав на велосипеді і впав на дорогу. Потім, під`їхала карета швидкої допомоги, повідомили, що приїхали на виклик, оскільки було повідомлення про ДТП. На місці події був присутній ОСОБА_3 , який повідомив працівникам поліції: «Разом із ОСОБА_6 , який був за кермом, їхали в село та з`їхали в кювет. Тілесних ушкоджень у нього не має». На відеозаписі також зафіксовані події 02 січня 2026 року, у відділенні поліції, де адвокат ознайомився з письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 . У свою чергу ОСОБА_1 відмовився надавати письмові пояснення та наполягав на версії, що він їхав на велосипеді й упав. Працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 його права, повідомив про складання адміністративних протоколів за ст.124 КУпАП та ч.4 ст.130 КУпАП, ознайомив з їх змістом, після чого ОСОБА_1 підписав протоколи та отримав їх копії.
Відтак, доводи апелянта, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а за кермом авто перебував ОСОБА_3 , є неспроможними, оскільки не знайшли свого обґрунтованого підтвердження та спростовуються дослідженими доказами, які наявні в матеріалах справи.

До того ж, ОСОБА_1 , спілкуючись із працівниками поліції, висував різні версії події: їхав на велосипеді та упав, йшов пішки та упав, побився, відмовлявся показати місце ДТП, пропонував припинити відеофіксацію за винагороду, тобто намагався у будь-який спосіб уникнути відповідальності.

Доводи апелянта про те, що належних доказів керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом надано не було, не заслуговують також на увагу, оскільки з відеозапису слідує, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, і після скоєння ДТП очевидцями події було викликано поліцію, а отже у останніх і не може бути наявним відеозапис руху транспортного засобу, оскільки працівниками поліції такий не зупинявся за порушення ПДР, останні прибули на місце події саме за викликом.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пунктом 12.1 Правил дорожнього руху визначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Проте, вказаних правил ОСОБА_7 не дотримався, оскільки він, керуючи транспортним засобом ЗАЗ Forza не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив наїзд на дерево, внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, осіб постраждалих немає.

Отже, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в розрізі із наявними у ній доказами в їх сукупності, апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди є в прямому безпосередньому причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_1 п.12.1 Правил дорожнього руху, що в свою чергу спричинило пошкодження транспортного засобу.

Крім того, з протоколу серії ЕПР1 № 557151 від 02 січня 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 порушив пункт 2.10 «є» Правил дорожнього руху.

Відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Згідно з пунктом 2.10 «є» ПДР України, водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Як слідує з переглянутого апеляційним судом відеозапису, на місці ДТП був ОСОБА_1 , у якого обличчя, руки, одяг у крові. На запитання працівника поліції: «Чому у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом?», ОСОБА_8 відповів: «Як зазвичай». Крім того, на місці події свідок ОСОБА_3 повідомив працівникам поліції: «Разом із ОСОБА_6 , який був за кермом, їхали в село та з`їхали в кювет. ОСОБА_9 після ДТП вживав алкоголь - горілку». Також, ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що вживав спиртні напої після ДТП. 

Крім того, за результатом токсикологічного дослідження № 2084 від 29 грудня 2025 року, у ОСОБА_1 виявлено етанол, в концентрації (за методикою ГРХ): сечі – 1,08 г/л (%), крові – 1,20 г/л (%) ( а.с.51).

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.
До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколів щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду на стан сп`яніння та складання протоколів до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП, не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати як намагання ОСОБА_1 уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП, так як він, керуючи транспортним засобом, порушив п.12.1 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу; а також керував транспортним засобом і після вчинення ДТП, за його участю, вжив спиртні напої до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.10 «є» Правил дорожнього руху, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.ст.33, 36 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.4 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, яка є найбільш суворою.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Тібеж К.І. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Менського районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	В. М. Заболотний