Подільський районний суд міста Києва

Справа № 758/2563/21 
В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2026 року м. Київ 

Подільський районний суд міста Києва
в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 , 
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
потерпілої - ОСОБА_5 , 
захисника - адвоката ОСОБА_6 , 

розглянувши у режимі відеоконференції з обвинуваченим у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021100070000059 від 12.01.2021 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернівці, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, пенсіонера, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, 

встановив:
01.01.2021 року, приблизно о 21 годині 45 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем «Renault Clio», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в лівій смузі по проїзній частині вулиці Світлицького зі сторони вулиці Червонопільська в напрямку проспекту Свободи, в місті Києві.
Рухаючись у вказаному напрямку зі швидкістю 20 км/год., ОСОБА_4 на керованому ним транспортному засобі, наближаючись до не регульованого пішохідного переходу, поблизу будинку № 28 вулиці Світлицького, не зменшив швидкість, не надав перевагу у русі пішоходу, внаслідок чого, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 .
Під час руху водій ОСОБА_4 допустив порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України:
- п. 18.1: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_4 виразились в тому, що він керуючи технічно-справним автомобілем «Renault Clio», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в лівій смузі проїзної частини вулиці Світлицького, не урахував дорожню обстановку при наближенні до не регульованого пішохідного переходу, не переконався, що на ньому відсутні пішоходи, для яких може бути створена небезпека, не зменшив швидкість та не зупинився для того щоб надати дорогу пішоходам, в результаті чого здійснив наїзд керованим автомобілем на пішохода ОСОБА_5 , яка в цей час переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з права наліво відносно руху водія.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №042/1-116-2021 від 23.02.2021, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «забійна рана в проекції тіла правої брови з гематомою повік правого ока та закрита травма лівого колінного суглоба у вигляді перелому (внутрішньосуглобовий) латерального виростка великогомілкової кістки з незначним зміщенням уламків».
Морфологічні властивості виявленого перелому - дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаної кістки так і відновлення функції лівого колінного суглоба буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказана закрита травма лівого колінного суглоба відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п. п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил».
Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції шкіри по місцю утворення ран будь-якої етіології у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 6 але менш ніж 21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, забійна рана в проекції тіла правої брови з гематомою повік правого ока відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно п. п. 2.3.3., 4.6. «Правил».
Порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Своїми умисними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_5 тілесне ушкодження середньої тяжкості, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України. 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав частково. Вказав, що 01.01.2021 року, о 21 год. 10 хв., він керуючи автомобілем марки «Renault Clio» близько 10-15 км/год., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджав з двору, де стояли машини, він їх об`їхав, не помітив перехід і зачепив потерпілу ОСОБА_5 поблизу будинку №28. Повідомив, що хоч написано було що пішохід освічується, насправді це не так, він освічується дуже погано, розмітка дуже погана, загородили машини, а він виїжджав, не побачив потерпілу, тільки почув, що зачепив її правим крилом. Зазначив, що за кермом завжди сконцентрований і наїзд стався через те що пішохідний перехід погано освічується та погано розмічений. Вказав, що п. 18.1 не порушував, тому що не наближався до пішохідного переходу, а виїжджав з двору і пішохідний перехід побачив вже коли зачепив потерпілу ОСОБА_5 . Дві машини, про які казала потерпіла ОСОБА_5 вони вже були на дорозі і перегороджували перехід, тому що він за ними виїжджав і доволі далеко від них. Також зазначив, що можливо зі сторони пішохода перехід добре було видно, але зі сторони водія ні. Вказав, що не оспорює факт отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок наїзду транспортного засобу. Фари були увімкнені, було погане освітлення, перехід не освічувався. Після того як сталося ДТП зупинився, підійшов до потерпілої, викликав поліцію, швидку медичну допомогу. Вказав, що намагався зв`язатися з потерпілою, просив слідчого, дізнався номера телефону потерпілої і вже в лютому місяці зателефонував. Про тяжкість тілесних ушкоджень на той момент не знав. 
Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5  повідомила, що 01.01.2021 року вона разом з сином ішли пішки по вул. Світлицького. Дійшли до пішохідного переходу, подивилася наліво, переконалася що дорога вільна, ніяких машин не було, з повороту виїжджали дві машина, але вони ще стояли перпендикулярно до дороги, на дорозі в цей час машин не було і вона спокійно в цей час почала переходити дорогу. В другій частині смуги почула крик сина, а коли повернулася - вже побачила машину і в цей час відчула удар в область ніг, впала на капот, головою вдарилася об скло, почала сповзати з машини і впала на спину. Після цього підбігли дві жінки, які їхали за машиною, підбігли до неї, почали допомагати, свідомість вона не втрачала. Обвинувачений ОСОБА_4 зупинився, але деякий час не підходив. Потім ОСОБА_4 підійшов, вибачився і пішов. Потім запропонував її відвезти, на що вона відповіла «не треба». Жінки почали казати що потрібно викликати поліцію та швидку, на що обвинувачений сказав «я сам». Потім останній запропонував сісти в його машину, щоб вона не сиділа на дорозі. Вона сіла на переднє сидіння. Незабаром приїхала швидка та її забрали в швидку. Щодо освітлення вказала, що так як пішохідний перехід знаходиться навпроти магазину вона не може сказати як він повинен освітлюватися для водіїв, але загалом було світло і коли обвинувачений підійшов і вибачився він сказав «вибачте, було темно, я вас не помітив», на що тоді сказала «яке темно? світло». Вона розуміє, що була темна пора доби і там не було прямо ліхтарів з усіх боків, але перехід було видно і не було вантажних машин, які б закривали дорогу, стояло може одна чи дві легкові автомобілі, але не було їх скупчення, жодних вантажівок чи автобусів. Вказала, що перший раз обвинувачений ОСОБА_4 зв`язався з нею в двадцятих числах лютого, в п`ятницю повинні були передати справу в суд і в четвер ввечері зателефонував обвинувачений. Вказала, що з нею обвинувачений не зв`язувався, ніхто не запитував і не допомогав матеріально, оскільки на операцію потрібні були гроші. Удар прийшовся на дві ноги, у неї перелом колінного суглобу. Реабілітаційний період буде до кінця життя, дуже складний, так як це внутрішньосуглобний перелом, до кінця нога не згинається, не може спокійно підійматися по сходах, спускатися, як сказали лікарі, що це до кінця життя. В стані обмеженого руху перебувала до 16 липня 2021 року, майже пів року. З проведенням операції допомагали сестра та знайомі. Обвинувачений не допомагав, він зателефонував один раз, спитав чим він може допомогти і коли я запитала «що ви можете запропонувати?» він відповів «грошей в мене немає, але скоро будуть» і на цьому все, більше ніяких розмов про допомогу не було. За весь час обвинувачений зателефонував три рази.
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується дослідженими в ході судового розгляду наступними доказами, а саме: 
-даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.01.2021, згідно якого 01.01.2021, приблизно о 21 год. 45 хв., на пішохідному переході через вул. Світлицького, біля будинку №28, автомобілем «Рено Кліо», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у результаті наїзду отримала тілесні ушкодження (а.с. 4, т. 2); 
-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.01.2021, по вул. Світлицького, 28, в м. Києві, згідно з яким встановлено: елементи вулиці, дороги (нерегульований пішохідний перехід); проїзна частина (горизонтальна ділянка пряма в плані); дорожнє покриття асфальтобетонне, сухе, чисте; нерівностей та пошкоджень дорожнього покриття (вибоїни, напливи, колійність) не виявлено; дорожнє покриття призначене для руху у двох напрямках: у напрямку проведення огляду - два, у напрямку зустрічного напрямку - два; дорожня розмітка білого кольору 1.3, 1.5,1.14.2; праворуч та ліворуч за тротуаром розташовані будівлі міського типу; дорожні знаки 5.35.1 та 5.35.2; темна пора доби, міське електроосвітлення; приладів відеоспостереження на місці ДТП та за напрямками руху не виявлено; загальна видимість з увімкненим ближнім та дальнім світлом фар становить 200 м; об`єктів, що обмежують оглядовість з робочого місця водія не виявлено; наявність слідів, що свідчать про переміщення об`єктів, не виявлено; локалізація пошкоджень на транспортному засобі «Renault Clio», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , - наявні пошкодження, які покриті брудом та іржею, а саме розбита передня права блок-фара, пошкоджений передній бампер справа, переднє праве крило; гальмова система вказаного автомобіля - при натисканні педаль гальма пружна, не провалюється; колеса та шини у нормі; зовнішніх світлових приладів, сигналів, склоочисників, склоомивачів, дзеркал заднього вигляду, наявності на склі предметів або покриття, які обмежують оглядовість з місця водія і погіршують його прозорість, не виявлено; слідів шин та інших слідів на дорожньому покритті не виявлено; відокремлених від транспортного засобу частин, деталей та інших об`єктів, слідів контактної взаємодії транспортного засобу з навколишніми об`єктами - не виявлено (а.с. 8-13, т. 2); 
-даними висновку експерта №СЕ-19/111-21/7597-ІТ від 19.02.2021 року, за яким головним судовим експертом відділу автотехнічних досліджень лабораторії автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Київського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_7 проведено судову експертизу, за результатами якої встановлено, що у даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «Рено Кліо», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 повинен був керуватися вимогами пунктів 12.2; 18.1 Правил дорожнього руху України; у даній дорожній ситуації і діях водія автомобіля «Рено Кліо», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.2 ПДР України не вбачається та вбачаються невідповідності вимогам пункту 18.1 ПДР України; причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Рено Кліо», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимогам п. 18.1. ПДР України (а.с. 16-19, т. 2);
-даними висновку експерта №042/1-116-2021, за яким лікарем судово-медичним експертом вищої кваліфікаційної категорії ОСОБА_8 проведено судово-медичну експертизу, за результатами якої встановлено, що при зверненні за медичною допомогою у ОСОБА_5 мали місце такі тілесні ушкодження: «забійна рана в проекції тіла правої брови з гематомою повік правого ока та закрита травма лівого колінного суглоба у вигляді перелому (внутрішньосуглобовий) латерального виростка великогомілкової кістки з незначним зміщенням уламків»; локалізація, морфологія даних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого (их) предмету (тів), могли утворитися 01.01.2021 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом). Морфологічні властивості виявленого перелому - дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаної кістки так і відновлення функції лівого колінного суглоба буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказана закрита травма лівого колінного суглоба відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п. п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил». Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції шкіри по місцю утворення ран будь-якої етіології у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 6 але менш ніж 21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, забійна рана в проекції тіла правої брови з гематомою повік правого ока відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно п. п. 2.3.3, 4.6. «Правил» (а.с. 21-27, т. 2); 
-даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за №000014 від 02.01.2021, відповідно до якого ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди у стані сп`яніння не перебував (а.с. 28, т. 2). 
У відповідності до вимог ст. 85, 86 КПК України, суд вважає, що докази, досліджені в судовому засіданні є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Покази потерпілої про обставини вчинення кримінального правопорушення повністю узгоджуються з фактичними даними, що містяться в протоколі огляду місця події та інших досліджених доказах.
Досліджені висновки експертів та матеріали справи доповнюють один одного та не містять суперечностей.
Відповідальність за частиною 1 статті 286 КК України настає за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Так, диспозиція статті 286 КК є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Для з`ясування наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого наведеною нормою закону, мають бути встановлені три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.
При цьому належить ураховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 цієї статті, тобто тільки такі порушення, які є причиною настання цих наслідків, і перебувають із ними у причинному зв`язку.
Таким чином, суд встановив, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як спричинення потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середньої тяжкості. 
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Згідно із позицією ККС ВС (постанова від 20.06.2018 у справі № 740/5424/15-к, провадження № 51-3076 км 18) ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
При визначенні виду та міри покарання, згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є необережним нетяжким злочином, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, відомості, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є особою пенсійного віку, за місцем проживання характеризується посередньо. 
З огляну на викладене, з урахуванням тяжкості вчиненого, конкретних обставин справи, з огляду на особу винного, який є особою пенсійного віку, що унеможливлює призначення покарання у виді обмеження волі, його матеріальний стан, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. 
Суд переконаний, що саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. 
Щодо заявлених потерпілою ОСОБА_5 позовних вимог суд зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження потерпілою ОСОБА_5 було заявлено цивільний позов до ТДВ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ», ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
У подальшому потерпілою ОСОБА_5 на адресу суду були скеровані заяви, у яких остання просила прийняти відмову від цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у частині заявлених вимог до співвідповідачів ОСОБА_9 та до ТДВ «Страхова група «Оберіг», а також цивільний позов з урахуванням поданих 31.08.2021 уточнень, розглянути в рамках заявлених вимог до ОСОБА_4 у сумі 126 615 (сто двадцять шість тисяч шістсот п`ятнадцять) грн. 01 коп. в якості відшкодування моральної шкоди. 
В обґрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку із завданням їй тілесних ушкоджень зазнала значної моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях. Внаслідок завданих травм, спричинених діями обвинуваченого, відчуває постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, стали проявлятися емоційні спалахи, дратівливість, змушена постійно приймати ліки для покращення здоров`я. Вказує, що наслідки ДТП спричинили також і психологічну травму, яка викликана порушенням нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими. Окрім цього, довгий час перебувала на лікуванні будучи безпорадною та не маючи змоги працювати і заробляти кошти, які необхідні для оплати свого лікування, яке в свою чергу і вимагало значних витрат. Внаслідок довгого лікування і потребі в його подальшому продовженні перенесла глибоке страждання.
Щодо заявленого потерпілою цивільного позову обвинувачений ОСОБА_4 в ході розгляду справи вказував, що готовий відшкодувати завдану шкоду, однак назвати конкретну суму не може, оскільки є пенсіонером та має ряд захворювань, не має можливості сплатити ці кошти, які потерпіла просить стягнути у якості компенсації за моральну шкоду. 
Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілою позову, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода, серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням іншим обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану (п. 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
Обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння і її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, з`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
На думку суду, спричинені потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження, тривале лікування після ДТП закономірно могли породжувати душевні переживання, втрати немайнового характеру. 
Проте суд звертає увагу, що у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний завданій моральній шкоді (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі №213/4098/18). 
Грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. На це вказав Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2024 року по справі №293/174/23.
Зважаючи на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, дослідивши позовні вимоги з додатками, вислухавши пояснення потерпілої, суд вважає доведеним і факт заподіяння потерпілій ОСОБА_5 моральної шкоди, яка викликана сильним емоційним стресом через завдані тілесні ушкодження, тривале лікування, наслідки вчиненого для її фізичного та психологічного здоров`я, перебування у безпорадному стані, що значно погіршило її стан, завдало їй моральних страждань. 
На підставі викладеного, суд виходячи з принципу розумності та справедливості, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи, що обвинувачений є особою похилого віку, має ряд захворювань, дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково на суму 100 000 грн. 
Речові докази відсутні. 
Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Як встановлено судом, витрати на залучення експерта при проведенні судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-21/7597-ІТ від 19.02.2021 року складають 1307 грн. 60 коп., при проведенні судово - медичної експертизи № 042/1-116-2021 від 23.02.2021 року складають 2070 грн. 70 коп.
Таким чином, до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави підлягають витрати за проведення вищезазначених експертиз в сумі 3 378 грн. 30 коп.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. (п`ятдесят одну тисячу грн. 00 коп.), з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. 
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 - задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 100 00 грн. 00 коп. (сто тисяч грн. 00 коп.).
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 3 378 грн. 30 коп. (три тисячі триста сімдесят вісім грн. 30 коп.).
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним Кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. 
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1