П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 522/1983/26	
Перша інстанція: суддя Федчишена Т.Ю.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В., 
Казанчук Г.П.
при секретарі: Шатан В.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2026р. по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, -
В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2026р. ГУ ДМСУ в Одеській області звернулося в суд із адміністративним позовом до громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просило:
- затримати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку Соціалістичної Республіки В`єтнам, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно перебуває на території України. Документи, що підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні. 
Позивач зазначає, що відповідач своїми діями вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.203 КУпАП. 
9.01.2025р. ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення за №5101130100017468 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, та зобов`язано відповідача покинути територію України у термін до 7.02.2025р..
У визначений термін відповідач з території України не виїхала.
12.02.2026р. працівниками ГУ ДМС України в Одеській області відповідача виявлено на ринку « 7км» та запрошено до ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: м.Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33.
В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибула на територію України 9.01.2019р. через аеропорт «Одеса» по паспортному документу громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам для виїзду за кордон серії № НОМЕР_1 терміном дії 7.03.2018р. - 7.03.2028р.
12.02.2026р. о 14.15 відповідача затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії № МОД 000355 на підставі ч.2 ст.263 КУпАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення.
12.02.2026р. за порушення правил перебування іноземців в Україні відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП.
12.02.2026р. ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення №5101100100000697 про примусове видворення з України громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що відповідач на території України знаходиться незаконно, законного джерела існування не має.
Позивач зазначив, що підставами вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду є: те, що відомості про перебування на території України на законних підставах у відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; відповідач востаннє прибула на територію України 9.01.2025р. та з моменту визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну не вчинила жодних спроб для легалізації свого становища. 12.02.2026р. була виявлена співробітниками ГУ ДМС в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме перевищила встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів. Після прийняття рішення про примусове повернення від 9.01.2025р. №5101130100017468 відповідач не вчинила жодних дій, спрямованих на виконання зазначеного рішення та не залишила територію України. Крім того, відповідач тривалий час проживала на території України незаконно та не вживала жодних заходів для легалізації свого становища.
Позивач звертає увагу на порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконне перебування її на території України та невиконання рішення про примусове повернення.
Зазначає, що відомості про оскарження відповідачем рішення про її примусове повернення відсутні.
Посилаючись на вказані обставини просило позов задовольнити.
Рішенням Приморського районного суду м.Одеса від 13 лютого 2026р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості про вручення відповідачці рішення ГУ ДМС України в Одеській області за №5101130100017468 від 9.01.2025р. про примусове повернення до країни походження або третьої країни відповідача, яким зобов`язано останню залишити територію України у строк до 7.02.2025р., а тому в даному випадку відсутнє ухилення відповідачки від його виконання.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 є громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам, що підтверджується паспортним документом громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , терміном дії 7.03.2018р. - 7.03.2028р.
6.02.2009р. ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області видано ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну за № НОМЕР_3 .
9.02.2009р. ОСОБА_1 видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_4 терміном дії безстроково.
13.11.2024р. ОСОБА_1 звернулася із заявою до ГУ ДМС в Одеській області про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з непридатністю попередньої посвідки для подальшого використання.
15.11.2024р. ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення за №51032300023759 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання, відповідно до якого на підставі пп.3 п.62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25.04.2018р. №321, відмовлено ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.
9.01.2025р. ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення №315055 про визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до якого виданий ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці Соціальної Республіки В`єтнам, дозвіл на імміграцію № НОМЕР_3 від 6.02.2009р. визнано недійсним на підставі п.1 ч.1 ст.12-1 ЗУ «Про імміграцію». Посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 9.02.2009р., видана на ім`я громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 відповідно до пп.1 п.64, пп.4 п.72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25.04.2018р. №321 скасована, визнана недійсною, підлягає вилученню та знищенню.
9.01.2025р. ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення №5101130100017468 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано її покинути територію України у термін до 7.02.2025р.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2025р. по справі за №420/6408/25 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Одеській області №315055 від 9.01.2025р. про визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_5 від 9.02.2009р. громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано ГУ ДМС України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В подальшому постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025р. по справі за №420/6408/25 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2025р. скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.
В подальшому, 12.02.2026р. працівниками ГУ ДМС України в Одеській області виявлено на ринку « 7км» громадянку Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та запрошено її до ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: м.Одеса, вул.Тараса Кузьміна, 33.
У результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибула на територію України 9.01.2019р. через аеропорт «Одеса» по паспортному документу громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам для виїзду за кордон серії № НОМЕР_1 терміном дії 7.03.2018р. - 7.03.2028р..
12.02.2026р. о 14:15год. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії №МОД 000355 на підставі ч.2 ст.263 КУпАП у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП для з`ясування обставин правопорушення.
За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, що виразилося у порушенні законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: перевищення встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, уповноваженою особою ГУ ДМС України в Одеській області 12.02.2026р. відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №012712.
Постановою про накладення адміністративного стягнення від 12.02.2026р. серії ПН МОД № 012807 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5 100грн. за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: перевищення встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів.
12.02.2026р. ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення №5101100100000697 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово видворити з України громадянку Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також, 12.02.2026р. ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про поміщення громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації або для забезпечення примусового видворення.
На підставі вказаного, міграційна служба звернулась в суд із даним позовом. 
Перевіряючи обґрунтованість звернення міграційної служби в суд, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. за №3773-VI (надалі - Закон №3773-VI).
Приписами п.7 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Положеннями ч.3 ст. 9 Закону №3773-VI передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
За правилами ч.1 ст.26 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
У відповідності ч.5 ст.26 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.30 Закону №3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.
На підставі ч.4 ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Застосовуючи приписи ч.1 ст.30 Закону №3773-VI варто зважати на те, що примусове видворення з України іноземця застосовується якщо рішення компетентного органу про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.
Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що зі змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:
1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення;
2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
При цьому, аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019р. у справі №359/5975/17, від 28 лютого 2019р. у справі №754/2198/17, від 26 червня 2019р. у справі №755/12159/18, від 9 серпня 2019р. у справі №359/5823/16-а, від 27 квітня 2023р. у справі №522/11882/22, від 24 травня 2023р. у справі №296/8455/22.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені ст.289 КАС України.
Так, відповідно до ч.1 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;
2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;
4) зобов`язання внести заставу.
Приписами ч.11 ст.289 КАС України визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Ключовим у вирішенні питання про застосування таких заходів є наявність наступних обставин: рішення компетентного органу про примусове видворення іноземця, наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення; існування ризику втечі іноземця, а так само у разі відсутності в іноземця, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.
Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що до іноземця, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, може бути застосований такий захід як затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.
Проте, такий захід не застосовується автоматично, а лише за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.289 КАС України.
При цьому, доведення наявності підстав, передбачених вказаною нормою, покладено на територіальний орган ДМС України, як суб`єкта владних повноважень, яким ініційовано питання щодо затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Як вбачається із позовної заяви міграційної служби, що підставами вважати, що відповідачка буде ухилятися від виїзду є: те, що відомості про перебування на території України на законних підставах у відповідача відсутні, вона востаннє прибула на територію України 9.01.2025р. та з моменту визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну не вчинила жодних спроб для легалізації свого становища, вчинила порушення міграційного законодавства та не виконала рішення про її примусове повернення.
Однак, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, що в матеріалах справи взагалі відсутні відомості про вручення відповідачці рішення ГУ ДМС України в Одеській області за №5101130100017468 від 9.01.2025р. про примусове повернення до країни походження або третьої країни відповідача, яким зобов`язано останню залишити територію України у строк до 7.02.2025р..
При цьому, представник відповідача посилається на те, що таке рішення відповідачці вручено не було, а тому доводи міграційної служби про ухилення відповідачки від виконання вказаного рішення є необґрунтованими.
Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ГУ ДМС в Одеській області, у зв`язку із недотриманням встановленої законодавством відповідної процедури.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 246, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2026р. – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту постановлення, остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: О.В. Єщенко 

Г.П. Казанчук