ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/12279/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Плахтій Н.Б.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про визнання протиправними дій щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоду навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983 в Малоритському середньому профтехучилищі, періоду роботи з 26.01.1984 по 23.04.1984 в Брестському панчішному комбінаті, з 15.07.1986 по 12.06.2003 в Брестському електроламповому заводі та скасування рішення №032650007085 про відмову в призначенні пенсії за віком;
зобов`язання зарахувати до страхового стажу для обчислення пенсії за віком періоду навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983, періоду роботи з 26.01.1984 по 23.04.1984 в Брестському панчішному комбінаті, з 15.07.1986 по 12.06.2003 в Брестському електроламповому заводі, внести відомості про зарахований стаж до системи персоніфікованого обліку та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 22.07.2025 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.07.2025 позивач звернувся у відділ обслуговування громадян №9 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області) із заявою про призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки досягнув 60-річного віку та має стаж 40 років. 
Перевірку заяви здійснило Головне управління Пенсійного фонду у Київській області (далі – ГУ ПФУ у Київській області) та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №032650007085 від 29.07.2025, в якому зазначило, що страховий стаж позивача становить лише 20 років 05 місяців 9 днів, та вказало, що до страхового стажу не зараховано періоди: за записами трудової книжки НОМЕР_1 від 25.01.1984 (відсутня печатка підприємства на титульній сторінці книжки); період навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 на території Республіки Білорусь, оскільки відсутня заява заявника про неодержання пенсії в Республіці Білорусь та документи, які підтверджують факт неотримання виплат відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особами, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу PCP для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562 (далі – Порядок №562).
05.08.2025 позивач повторно звернувся за призначенням пенсії за віком до ГУ ПФУ у Волинській області. 
Перевірку звернення до пенсійного органу здійснило Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (далі - ГУ ПФУ у Миколаївській області) і прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №032650007085 від 14.08.2025, оскільки страховий стаж становить 20 років 10 місяців 08 днів, до страхового стажу не зараховано:
- період навчання з 01.09.1980 по 12.07.1986, згідно з дипломом НОМЕР_2 від 16.07.1983, оскільки в заяві про призначення пенсії заявник не зазначив інформацію про те, що він не отримує пенсійних виплат в Республіці Білорусь, та не надано документів, виданих органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Білорусь, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат;
- періоди роботи, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 25.01.1984 та довідками від 19.05.2025 №350, від 20.05.2025 №95: з 26.01.1984 по 23.04.1984, з 15.07.1986 по 31.12.1991, оскільки відсутня інформація та документи, передбачені Порядком №562;
- період роботи на території Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 12.06.2003, оскільки з 23.12.2023 припинила дію Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м.Київ 14.12.1995. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи по 31.12.1991.
11.09.2025 ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і надав заяву про те, що не отримує пенсійних виплат в Республіці Білорусь та інших державах.
Його заяву розглянуло ГУ ПФУ в Дніпропетровській області і 18.09.2025 прийняло рішення №032650007085 про відмову у призначенні пенсії, в якому зазначило, що страховий стаж позивача становить лише 20 років 11 місяців 8 днів та вказало, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 26.01.1984 по 23.04.1984, з 15.07,1986 по 31.12.1991, навчання згідно диплома НОМЕР_2 на території Республіки Білорусь, оскільки відсутні документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат в іншій державі, передбачені Порядком №562, з а також не зараховано період роботи 01.01.1992 по 12.06.2003, оскільки з 23.12.2023 припинена дія міжнародних договорів з Республікою Білорусь. В призначенні пенсії відмовлено за відсутності необхідного стажу.
Позивач не погоджується з прийнятим рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком та зазначає, що стаж роботи в організаціях, які знаходяться на території Республіки Білорусь, підлягає зарахуванню до страхового стажу, оскільки на момент його набуття діяло законодавство СРСР, а пізніше Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь, яка на момент виникнення спірних правовідносин була чинною. Таким чином, вважає, що пенсійним органом протиправно не зараховано період його навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983 та роботи з 26.01.1984 по 23.04.1984 та з 15.07.1986 по 12.06.2003.
З наведених підстав просив позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.33).
Представник відповідача у поданому до суду через систему «Електронний суд» відзиві на позов позовні вимоги не визнав та у їх задоволенні просив відмовити повністю (а.с.43-45). В обґрунтування своїх заперечень вказав, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 20 років 11 місяців 08 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 26.01.1984 по 23.04.1984, з 15.07.1986 по 31.12.1991, навчання згідно диплома НОМЕР_2 на території Республіки Білорусь, оскільки відсутні документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат в іншій державі, передбачені Порядком №562; період роботи з 01.01.1992 по 12.06.2003, оскільки з 23.12.2023 припинена дія міжнародних договорів з Республікою Білорусь.
Також представник відповідача зазначає, що неможливість проведення органом Пенсійного фонду України перевірки первинних документів та відсутність доступу до таких документів не пов`язано з волею позивача, однак така обставина не означає, що Головне управління має беззаперечно враховувати при призначенні/перерахунку пенсії періоди роботи по трудовій книжці, які не підтверджені первинними документами та за відсутності інформації про сплату страхових внесків, як це передбачено законом.
Інших заяв по суті спору не надходило.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що 22.07.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.
29.07.2025 ГУ ПФУ у Київській області прийняло рішення №032650007085 про відмову у призначенні пенсії (а.с.24). У зазначеному рішенні пенсійний орган вказав, що страховий стаж позивача становить 20 років 05 місяців 9 днів. ОСОБА_1 набуде право на пенсійну виплату 05.07.2030.
Вказане рішення позивач не оскаржував та 05.08.2025 повторно звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.
14.08.2025 ГУ ПФУ в Миколаївській області прийняло рішення №032650007085 про відмову у призначенні пенсії. Вказане рішення мотивоване тим, що страховий стаж особи становить 20 років 10 місяців 08 днів. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату, 05.07.2030 (а.с.26).
Вказане рішення позивач також не оскаржував та 11.09.2025 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком та заявою, в якій повідомив проте, що пенсійних виплат в Республіці Білорусь та інших державах не отримував (а.с.27).
18.09.2025 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийняло рішення №032650007085 про відмову у призначенні пенсії. Вказане рішення мотивоване тим, що страховий стаж особи становить 20 років 11 місяців 08 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 26.01.1984 по 23.04.1984, з 15.07.1986 по 31.12.1991, навчання згідно диплома НОМЕР_2 на території Республіки Білорусь, оскільки відсутні документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат в іншій державі, передбачені Порядком №562, період роботи з 01.01.1992 по 12.06.2003, оскільки з 23.12.2023 припинена дія міжнародних договорів з Республікою Білорусь. В призначенні пенсії відмовлено за відсутності необхідного стажу (а.с.28).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності 01.01.2004 (далі – Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком. 
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Отже, право на призначення пенсії за віком протягом 2025 року мають особи, які досягнули віку 60 років та за умови наявності у таких осіб страхового стажу не менше 32 років.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі – Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу у призначенні пенсії за віком внаслідок неврахування до загального страхового стажу періодів навчання та роботи позивача на території Республіки Білорусь.
Судом встановлено, що відповідно до диплому серії НОМЕР_4 Державного комітету Білоруської РСР по професійно-технічному навчанню ОСОБА_1 навчався у Малоритському середньому профтехучилищі з 01.09.1980 по 12.07.1983 та здобув професію тракториста-машиніста третього класу і слюсаря другого розряду (а.с.11).
Також з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача НОМЕР_3 (а.с.17-18) слідує, що ОСОБА_1 працював, зокрема у періоди:
з 26.01.1984 по 23.04.1984 - в Брестському панчішному комбінаті вантажником;
з 15.07.1986 по 12.06.2003 – в Брестському електроламповому заводі трактористом.
Зазначені записи у трудовій книжці позивача завірені печатками та підписом відповідальних осіб.
Разом з тим, періоди навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983 та роботи позивача з 26.01.1984 по 23.04.1984, з 15.07.1986 по 31.12.1991 не зараховані відповідачем до страхового стажу у зв`язку з відсутністю документів, які видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат в іншій державі, передбачені Порядком №562, та з 01.01.1992 по 12.06.2003, оскільки зарахування до страхового стажу періодів роботи після 01.01.1992 за межами України у республіках колишнього Союзу РСР, з якими не укладено міжнародні угоди, чинним законодавством не передбачено.
Щодо таких доводів пенсійного органу, суд зазначає наступне.
Так, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання обчислення страхового стажу» від 16.05.2025 за №562, яка набрала чинності 20.05.2025. Пунктом 1 цієї постанови затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу (Порядок №562) та Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком (далі – Порядок підтвердження).
За змістом пункту 3 Порядку №562 у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
Приписами пункту 4 Порядку №562 унормовано, що у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
МЗС протягом п`яти робочих днів з дня отримання зазначеного запиту передає дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними. Після отримання документів до даних, які зазначені в них, будуть застосовані вимоги Законів України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних», і такі дані будуть використовуватися виключно для потреб, пов`язаних з питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування, визначених законом.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР можуть бути зараховані до страхового стажу лише за умови (1) відсутності налагодженого обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та відповідної держави або (2) за умови ненадання відповіді на запит МЗС України протягом 45 днів з дати його надсилання.
Водночас, до моменту встановлення такого обміну чи отримання підтвердних документів пенсія обчислюється з урахуванням цих періодів, за умови, що особа у своїй заяві зазначає про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження.
Суд зауважує, що у спірному випадку заява позивача від 11.09.2025 містить інформацію, завірену підписом останнього, щодо не отримання пенсійних виплат в інших державах, а також відомості про причини неможливості отримання документів, що підтверджують неотримання заявником пенсійних виплат в іншій державі, а саме: оскільки кордон між Україною і Республіка Білорусь закритий через воєнний стан та розірвання дипломатичних відносин (а.с.27).
На переконання суду, зазначення таких відомостей свідчить про виконання позивачем вимог Порядку №562 в частині повідомлення про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження.
Отже, період роботи позивача з 15.07.1986 по 31.12.1991 підлягає зарахуванню до його страхового стажу в силу виконання вимог Порядку №562.
Крім того, суд зауважує, що відповідач безпідставно посилається на вимоги Порядку №562 при не зарахуванні навчання до стажу, оскільки даний порядок визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди саме трудової діяльності до 1 січня 1992 року, а не навчання.
При вирішенні вказаного спору судом взято до уваги положення пункту «д» статті 56 Закону №1788-XII, які передбачають, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58 передбачено внесення окремим рядком запису, зокрема, про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо).
Якщо в записах трудової книжки відсутні вищезазначені відомості про періоди навчання, то відповідно до пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних, навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Так, період навчання ОСОБА_1 з 01.09.1980 по 12.07.1983 у Малоритському середньому профтехучилищі підтверджується дипломом Державного комітету Білоруської РСР по професійно-технічному навчанню серії НОМЕР_2 (а.с.11), а тому вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Досліджуючи мотиви відмови ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в частині не зарахування спірних періодів роботи позивача на території іншої держави (Республіка Білорусь) 01.01.1992 по 12.06.2003 з підстав відсутності укладеної міжнародної угоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-ІV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно зі статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно із статтею 11 зазначеної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Крім того, частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України від 11 липня 1995 року №290/95-ВР, визначено, що трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
29.11.2022 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі - Постанова №1328), яка набрала чинності 02.12.2022 та якою постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Разом із тим, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином, положення Постанови №1328 підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання нею чинності, тобто з 02.12.2022.
Крім того, дію Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України від 11 липня 1995 року №290/95-ВР, зупинено у відносинах України з Російською Федерацією та Республікою Білорусь на підставі Закону України №3192-IX від 29.06.2023 «Про зупинення у відносинах України з російською федерацією та Республікою Білорусь дії Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів та Протоколу про внесення змін і доповнень до Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року» (набуття чинності 21.07.2023). 
Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Республіки Білорусь або на підприємстві, зареєстрованому на території Республіки Білорусь після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в Республіці Білорусь. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.
Відтак, з огляду на те, що записами у трудовій книжці підтверджується робота позивача у період з 01.01.1992 по 12.06.2003 в Республіці Білорусь, яка була учасником Угод, то такий спірний період підлягає зарахуванню до загального стажу роботи ОСОБА_1 в силу норм міжнародних договорів, які були чинними у вказані періоди.
На думку суду, неврахування пенсійним органом періодів навчання та роботи позивача на території Республіки Білорусь, який підтверджений записами в трудовій книжці, з посиланням на роботу після 1992 за межами України у республіках колишнього Союзу РСР, з якими не укладено міжнародні угоди, не повинно порушувати законні права та інтереси позивача на належне пенсійне забезпечення.
Крім того, Законом України від 25.04.2024 за №3674-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення» (який набрав чинності з 23.06.2024) внесено зміни до Закону №1058-IV.
Так, Закон №1058-IVдоповнено статтею 24-1 «Періоди трудової діяльності за межами України, які зараховуються до страхового стажу».
За змістом частини другої статті 24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Крім того, суд зазначає, що як передбачає частина третя статті 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
У контексті досліджуваного правого регулювання слід відзначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
У даному випадку орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації, зазначеної у поданих позивачем документах.
З огляду на викладене суд вважає, що у відповідача не було обґрунтованих підстав для не зарахування позивачу до страхового стажу періодів навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983 та роботи з 26.01.1984 по 23.04.1984, з 15.07.1986 по 12.06.2003 на території Республіки Білорусь згідно з дипломом та даними трудової книжки.
При вирішенні спору суд також враховує, що трудовий стаж позивача на території Республіки Білорусь підтверджений додатково довідками Брестського панчішного комбінату від 19.05.2025 №350 про роботу в період з 26.01.1984 по 23.04.1984 та від 24.06.2025 №410 про заробіток для обчислення пенсії, довідкою Брестського електролампового заводу про роботу в період з 15.07.1986 по 12.06.2003 (а.с.21-23).
Згідно вимог частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На думку суду, відповідач – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що рішення від 18.09.2025 №032650007085 про відмову у призначенні пенсії прийняте відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.
Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, враховуючи наведені норми чинного законодавства України, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 18.09.2025 №032650007085 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983, роботи з 26.01.1984 по 23.04.1984 в Брестському панчішному комбінаті, з 15.07.1986 по 12.06.2003 в Брестському електроламповому заводі та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 11.09.2025.
Водночас, суд зазначає, що в силу вимог пункту 4 розділу ІV Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562, внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб здійснюється на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Відтак, вимога позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області внести відомості про зарахований страховий стаж до системи персоніфікованого обліку заявлена передчасно, а тому задоволенню не підлягає.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 807,47 грн.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.09.2025 №032650007085 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983, роботи з 26.01.1984 по 23.04.1984 в Брестському панчішному комбінаті, з 15.07.1986 по 12.06.2003 в Брестському електроламповому заводі та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 11.09.2025.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 807,47 грн (вісімсот сім грн 47 коп.)
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49033, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, просп.Богдана Хмельницького, 116а, код ЄДРПОУ 21910427).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій