ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 березня 2026 року м. Житомир справа № 640/12350/19
категорія 108100000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП" до Національного банку України про визнання протиправним та скасування розпорядження, 

встановив:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" (далі – позивач або Товариство) з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі – відповідач або Нацкомфінпослуг), в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Нацкомфінпослуг № 1004 від 30.05.2019 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване Розпорядження прийнято Нацкомфінпослуг всупереч Закону України "Про електронну комерцію", Цивільного кодексу України, Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а висновки щодо укладання Товариством договору з порушеннями порядку їх укладання є протиправними.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Відповідач із доводами позивача не погодився, надав відзив на адміністративний позов, в якому, серед іншого, зазначив, що Оферта позивача не містить істотних умов, передбачених законодавством для договору про надання коштів у позику, а саме: прізвища, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги та її адресу; розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків (строк, на який надано кредит, сума кредиту, проценти за користування кредитом); строк дії договору, що є порушенням ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". 
Відповідач також зауважує, що зазначений позивачем в Оферті порядок укладення електронного договору не відповідає вимогам ст.ст. 11, 12 Закону України № 675-VІІІ, позаяк не дотримано істотну умову щодо належного підписання Договору. В зв`язку з цим договір № 1727105 від 25.06.2018 року є нікчемним.
Позивачем до матеріалів справи було долучено відповідь на відзив Нацкомфінпослуг, в якому позивач висловлює свою незгоду з доводами відповідача, викладеними у відзиві.
В той же час, Нацкомфінпослуг були надані суду заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень та аргументів.
Також позивачем надано додаткові пояснення щодо окремих питань в запереченнях відповідача.
Як свідчать матеріали справи, згідно з ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2018 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 484/2614/19 Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області за позовом ТОВ "АІА Фінанс Груп" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що виникла на підставі договору про надання кредиту № 1727105.
У подальшому, на підставі ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.05.2020 року провадження у справі було поновлено у зв`язку з набранням законної сили постанови суду апеляційної інстанції у вказаній цивільній справі.
Справа № 640/12350/19 у встановлені нормами Кодексу адміністративного судочинства України строки Окружним адміністративним судом міста Києва розглянута не була.
У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва ця адміністративна справа була передана на розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.
Ухвалою від 19.03.2025 року адміністративну справу Житомирським окружним адміністративним судом прийнято до свого провадження та витребувано від Національного банку України, клопотання якого наявні у справі, підтвердження щодо правонаступництва Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, для здійснення відповідних процесуальних дій у справі.
Крім того, запропоновано позивачу та Національному банку України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали надати Житомирському окружному адміністративному суду актуальні пояснення по суті спору.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 року Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, замінено її правонаступником – Національним банком України.
У ході судового розгляду справи позивач подав додаткові пояснення, що надійшли до суду 26.03.2025 року, з яких слідує, що позивач позовні вимоги та доводи позовної заяви підтримує. Представник позивача також звернув увагу, що Верховним Судом сформована стала позиція у спорах з аналогічних підстав, зокрема у справі № 640/17886/20.
Національним банком України також надано письмові пояснення, які надійшли до суду через електронну підсистему "Електронний суд" 31.03.2025 року та у яких представник центрального банку підтримав раніше викладену позицію Нацкомфінпослуг щодо позову, в зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
З метою з`ясування обставин спору у цій справі та забезпечення учасникам судового процесу можливості надати пояснення, уточнити свої доводи та висловити правову позицію ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 року розгляд справи було призначено на 26.11.2025 року 
У зазначеному судовому засіданні суд заслухав пояснення учасників справи, які за своїм змістом узгоджувалися з раніше викладеними правовими позиціями сторін, після чого ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані учасниками справи заяви по суті, пояснення, документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
Позивач є фінансовою установою та здійснює діяльність на ринку фінансових послуг за такими видами діяльності: "Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н. в. і. у. (основний)" (код КВЕД 64.99); "Інші види кредитування" (код КВЕД 64.92); "Фінансовий лізинг" (код КВЕД 64.91); "Інші види грошового посередництва" (код КВЕД 64.19); "Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення" (код КВЕД 66.19).
З цією метою TOB "АІА Фінанс Груп" організовано сервіс з надання онлайн позик (https://credit365.ua), який забезпечує надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики.
11.03.2018 року між TOB "АІА Фінанс Груп" як Кредитодавцем і ОСОБА_2 як Позичальником з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем був укладений електронний договір позики № 1681887.
Окрім цього, 25.06.2018 року між TOB "АІА Фінанс Груп" як Кредитодавцем і ОСОБА_1 як Позичальником з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем був укладений електронний договір позики на суму 3000,00 грн. за заявкою Позичальника № 1727105.
До Нацкомфінпослуг надійшли звернення зазначених позичальників, зокрема, громадянки ОСОБА_1 (вх. № 4887 від 25.03.2019) щодо врегулювання взаємовідносин з ТОВ "АІА Фінанс Груп". З метою належного розгляду фактів, зазначених у вказаному зверненні, Нацкомфінпослуг надіслало TOB "АІА Фінанс Груп" вимогу від 09.04.2019 № 7399/16-8 (т.1, а.с.8-9) про надання Товариством пояснень щодо укладення договору позики на умовах фінансового кредиту з гр. ОСОБА_1 та копій підтверджуючих документів.
На вимогу Нацкомфінпослуг позивач листом № 190416-8 від 16.04.2019 року надав відповідні пояснення та документи (т.1, а.с.10-13).
08.05.2019 року Нацкомфінпослуг склала акт № 678/16-5/15 (т.1, а.с.14-18) про правопорушення, вчинені ТОВ "АІА Фінанс Груп" на ринку фінансових послуг, яким встановлено, що за результатами розгляду оферти ТОВ "АІА Фінанс Груп" перевіряючими встановлено, що вона не містить істотних умов, передбачених законодавством для договору про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, а саме: прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги та її адресу; розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків (строк на який наданий кредит, сума кредиту, проценти за користування кредитом); строк дії договору, а самі договори із вказаними позичальниками не є підписаними, що є порушенням статті 6 Закону України № 2664-ІІІ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" ст.ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію".
За таких обставин перевіряючі дійшли висновку про те, що укладений з ОСОБА_1 договір не може вважатися таким, що укладений у письмовій формі, у зв`язку з чим є нікчемним. Отже, ТОВ "АІА Фінанс Груп" фактично надало позику громадянці ОСОБА_1 шляхом безготівкового переказу не на підставі договору. У зв`язку з цим відповідачем зроблено висновок, що ТОВ "АІА Фінанс Груп" надало фінансову послугу з порушенням частини 1 статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" №2664-III, згідно з якою фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору (т.1, а.с.11-17).
На підставі вказаного вище акта 30.05.2019 року Нацкомфінпослуг винесено Розпорядження № 1004 "Про застосування заходу впливу до ТОВ "АІА Фінанс Груп", яким зобов`язано вказане товариство усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень, з наданням підтверджуючих документів у термін до 29.06.2019 року включно (т.1, а.с.19-20).
Не погоджуючись із зазначеним Розпорядженням, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку, суд виходить із таких положень та обставин, що мають значення для розгляду справи.
Указом Президента України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг" від 23.11.2011 № 1070/2011 утворено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та затверджено "Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг" (далі - Положення № 1070/2011).
Згідно із пунктами 1, 2 Положення № 1070/2011 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.
Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.
Нацкомфінпослуг у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України від 12.07.2001 № 2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон № 2664-III).
Повноваження Нацкомфінпослуг визначені статтею 28 Закону № 2664-III, відповідно до пунктів 10, 12 частини першої якої у разі порушення законодавства про фінансові послуги та захист прав споживачів фінансових послуг, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення; надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов`язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та захист прав споживачів фінансових послуг та вимагає надання необхідних документів.
Статтею 39 цього Закону визначено, що у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.
Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 № 2319, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2112/22424, затверджено "Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги" (далі - Положення № 2319).
Пунктом 1.1 Положення № 2319 визначено, що це Положення розроблене відповідно до Законів України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", "Про страхування", "Про кредитні спілки", "Про недержавне пенсійне забезпечення", інших законів та Положення №1070, з метою встановлення порядку та умов застосування заходів впливу за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - заходи впливу), та забезпечення захисту прав споживачів фінансових послуг.
Положення № 2319 визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про застосування заходів впливу та їх оскарження (абз. 2 пункт 1.1 Положення № 2319).
Приписами пункту 1.5 Положення № 2319 визначено, що дані та інформація про ознаки порушення законодавства про фінансові послуги може міститися, зокрема, в матеріалах, отриманих на письмову вимогу Нацкомфінпослуг про надання необхідних документів та інформації.
Посадова особа Нацкомфінпослуг при виявленні порушення законодавства про фінансові послуги, за яке застосовується захід впливу, складає акт про правопорушення (пункт 1.11 Положення № 2319).
Належним чином оформлені акт про правопорушення, рішення Нацкомфінпослуг або уповноваженої особи Нацкомфінпослуг про результати розгляду справи про правопорушення вважається надісланим особі, якщо їх надіслано поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис (пункт 1.12 Положення № 2319).
Відповідно до статті 40 Закону № 2664-III, яка кореспондується із підпунктом 1 пункту 2.1 Положення № 2319, Нацкомфінпослуг може застосовувати такий захід впливу як зобов`язання порушника вжити заходів для усунення порушення.
Наведене правове регулювання спростовує твердження відповідача, що оскаржуване розпорядження не може бути самостійним предметом оскарження. Таке розпорядження є заходом впливу, яке безпосередньо породжує виникнення відповідних обов`язків у Товариства, а тому відповідає ознакам індивідуально-правового акту суб`єкта владних повноважень, що підлягає оскарженню в судовому порядку.
Пунктом 2.2. Положення № 2319 передбачено, що рішення про зобов`язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.
Розгляд справ про правопорушення та застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 1, 2, 4 - 9 пункту 2.1 розділу II цього Положення, належить до повноважень Нацкомфінпослуг як колегіального органу (пункт 3.1 Положення №2319.
За приписами пункту 4.20 Положення № 2319 за результатами розгляду справи про правопорушення Нацкомфінпослуг або уповноважена особа Нацкомфінпослуг приймає, зокрема, рішення про застосування заходу впливу.
Судом встановлено, що Нацкомфінпослуг за результатами розгляду справи про правопорушення було вирішено застосувати до ТОВ "АІА Фінанс Груп" захід впливу у спосіб зобов`язання суб`єкта господарювання - усунути порушення законодавства про фінансові послуги, а також повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів у термін до 29.06.2019 року включно.
Як зазначалося вище, застосування обраного заходу впливу пов`язано із тим, що за висновками перевіряючих ТОВ "АІА Фінанс Груп" було здійснено надання коштів у позику гр. ОСОБА_1 шляхом укладення електронних договорів з допомогою Інформаційно-технологічної системи (ІТС), у порядку, що не відповідає статтям 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", частини другої статті 639, статті 1055 Цивільного кодексу України.
Таким чином, недоліки ІТС, за допомогою якої ТОВ "АІА Фінанс Груп" здійснювало укладення Договорів, призвели до фактичного надання позивачем фінансових послуг не на підставі договору.
Отже, перевіряючі констатували надання позивачем фінансових послуг з порушенням частини першої статті 6 Закону № 2664-III.
Аналізуючи зазначені обставини, суд надає їм таку правову оцінку.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 року №2664-III (далі - Закон №2664-III) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.
Так, відповідно до статей 3, 6, 11, 525, 627, 629 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (частина перша статті 205 Цивільного кодексу України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Статтею 641 Цивільного кодексу України встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.
Згідно зі статтею 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
В даному випадку судом встановлено, що ТОВ "АІА Фінанс Груп" надано фінансову послугу громадянці ОСОБА_1 шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Тобто зазначений договір укладений сторонами в електронній формі.
Верховним Судом у постанові від 05.06.2024 року, ухваленій за аналогічних обставин у справі № 640/17886/20 за позовом ТОВ "АІА Фінанс Груп" до Національного банку України, звернуто увагу, що принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: частиною першою статті 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; стаття 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних. Аналогічна норма міститься й у частині першій статті 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг": юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" від 03.09.2015 року № 675-VIII (далі – Закон № 675-VIII) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абзац другий частини другої статті 639 Цивільного кодексу України).
Порядок укладення електронного договору визначено статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію".
Так, відповідно до умов вказаної статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до частини шостої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Зазначаючи про дотримання ТОВ "АІА Фінанс Груп" вимог законодавства у сфері фінансових послуг, позивач вказує на те, що порядок укладання електронного договору включав у себе наступні кроки: ідентифікацію попередньо зареєстрованого клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі credit365.ua; формування клієнтом засобами інформаційно-телекомунікаційної системи credit365.ua на умовах публічної пропозиції (Оферти) позивача заявки на отримання кредиту, що містить, враховуючи посилання (та гіперпосилання) на Оферту, всі істотні умови договору з клієнтом (в тому числі індивідуальні відомості про клієнта: ПІБ, РНОКПП, місце проживання, контактні дані, а також суму кредиту, строк кредиту розмір плати за кредит та ін.); підписання клієнтом вказаної вище заявки електронним підписом одноразовим ідентифікатором (що надсилається клієнту через відповідне SMS-повідомлення та вводиться клієнтом у спеціальне поле на сторінці підписання заявки); погодження позивачем заявки клієнта, що підтверджується двома діями: перерахування клієнту грошових коштів у сумі договору з клієнтом з відповідним призначенням платежу та направленням клієнту повідомлення про погодження заявки з копією погоджених умов у вкладенні підписану електронним підписом позивача.
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів."
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди) (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).
Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина друга статті 642 Цивільного кодексу України).
Частиною третьою статті 642 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина перша статті 1046 Цивільного кодексу України).
У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що за результатами розгляду Оферти позивача встановлено, що вона не містить істотних умов, передбачених законодавством для договору про надання коштів у позику, у тому числі, і на умовах фінансового кредиту для Позичальника гр. ОСОБА_1 , а саме: прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги та її адресу, розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків (строк на який надано кредит, сума кредиту, проценти за користування кредитом), строку дії договору, що є порушенням частини першої статті 11 Закону № 675-VIII. 
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на умовах, згідно з пропозицією Оферти позичальником ( ОСОБА_1 ) було оформлено заявку на отримання кредиту, копію якої додано позивачем до матеріалів справи.
Вказана заявка містить ПІБ клієнта, адресу клієнта, конкретні, обрані клієнтом на умовах Оферти, строки і суму кредиту та відповідну суму процентів, а також акцепт клієнтом умов Оферти, на яку клієнтом накладено електронно-цифровий підпис одноразовим ідентифікатором.
При цьому, суд зазначає, що оскільки заявка клієнта містить посилання на Оферту, в порядку ч. 2 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп", враховуючи зміст Оферти та зміст заявки, містить всі істотні умови договору.
Отже, заяву про надання кредиту сформовано та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам ст.ст. 6 та 627 ЦК України, ст.ст. 11 та 12 Закону України "Про електронну комерцію".
Окрім того, матеріали справи містять копію квитанції про перерахування коштів кредиту на рахунок гр. ОСОБА_1 .
Під час проведення перевірки відповідачем не встановлено обставин повернення зазначеною громадянкою позивачу коштів в загальній сумі 3000,00 грн., як помилково отриманих.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про те, що укладений між ТОВ "АІА Фінанс Груп" та ОСОБА_1 договір про надання кредитів в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", що підтверджується заявкою, копія якої наявна в матеріалах справи, в якій позичальник ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, надавши про себе відповідні данні для заповнення формуляра заяви (П.І.Б, РНОКПП, місце проживання, телефон, e-mail, дані паспорту, банківського (карткового) рахунку та банківської установи), та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом "Про електронну комерцію".
Отже, на переконання суду, доводи відповідача про те, що позивачем було надано позику гр. ОСОБА_1 шляхом безготівкового переказу не на підставі договору є необґрунтованими та такими, що спростовуються наведеними вище висновками суду.
Додатково суд зауважує, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 30.01.2020 року у справі № 484/2614 за позовом ТОВ "АІА Фінанс Груп" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що виникла на підставі договору про надання кредиту № 1727105, було скасовано рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області про відмову у задоволенні у цього позову та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ "АІА Фінанс Груп" задоволено.
Зазначеною постановою, зокрема, було визнано таким, що відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію" укладений між ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" та ОСОБА_1 договір про надання кредиту № 1727105 від 25.06.2018 в електронній формі. На підставі цього рішення суду апеляційної інстанції стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" заборгованість за договором про надання кредиту № 1727105 від 25.06.2018 року на загальну суму 11281,00 грн.
В силу положень ч. 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені апеляційним судом у справі № 484/2614 є преюдиційними.
Отже, обставини, які стали підставою для прийняття відповідачем оскарженого Розпорядження, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, відповідачем в даному випадку не доведено суду правомірності розпорядження від 30.05.2019 року № 1004.
Стосовно способу усунення виявлених порушень, визначеного в оспореному розпорядженні Нацкомфінпослуг, слід зазначити таке.
В резолютивній частині вказаного розпорядження ТОВ "АІА Фінанс Груп" було зобов`язано усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів у термін до 03.05.2019 включно. 
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
З аналізу наведених положень законодавства слідує, що законна вимога контролюючого органу про усунення виявлених порушень законодавства повинна бути здійснена у письмовій формі, сформована внаслідок реалізації контролюючим органом своєї компетенції (завдань і функцій відповідно до законодавства), містити чіткі, конкретні і зрозумілі, приписи на адресу підконтрольного суб`єкту (об`єкту контролю, його посадових осіб), які є обов`язковими до виконання останнім.
З урахуванням того, що суб`єкти владних повноважень можуть приймати управлінські рішення двох видів: нормативно-правові та акти індивідуальної дії, які рівною мірою можуть бути предметом адміністративного судового розгляду, обов`язкове до виконання рішення компетентного органу (спірна вимога) повинне підпадати під одну з двох вказаних категорій рішень.
Оскаржуване розпорядження контролюючого органу створює правові наслідки, зокрема обов`язки для свого адресата, тому має ознаки акту індивідуальної дії. Незалежно від форми документа, такий акт може підлягати судовому контролю в порядку адміністративного судочинства у разі подання відповідного позову.
На переконання суду спірне розпорядження прийнято з порушенням вимог закону щодо його змісту, оскільки є неконкретизованим.
За таких умов спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених законодавчих актів, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства.
У зв`язку з цим спірне розпорядження порушує закон у частині свого змісту як акту індивідуальної дії.
Наведені висновки є додатковою підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 вересня 2018 року у справі №810/667/16.
Відтак, беручи до уваги наведене, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та наявність підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ч. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 72-74, 77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" (01001, м. Київ, вул. Михайлівська, 15/1Б, ЄДРПОУ 41184403) до Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інституцька, буд. 9, код ЄДРПОУ 00032106) про визнання протиправним та скасування розпорядження задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 30.05.2019 року № 1004.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Національного банку України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

06.03.26