Справа № 308/4001/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю секретаря судового засідання – Форкош Е.Р., захисника - адвоката Попова Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 і ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За ч. 1 ст. 130 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Відповідно до постанови суду вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №273028 від 16.03.2025 з`ясовано, що 16.03.2025 близько 10 год. 45 хв. в м. Ужгород на вул. Щедріна, 45 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем АУДІ А6 д.н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 124 КУпАП за порушення вимоги п. 12.1 ПДР України.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №273043 від 16.03.2025 з`ясовано, що 16.03.2025 о 10 год. 45 хв. в м. Ужгород на вул. Щедріна водій ОСОБА_1 , будучи учасником ДТП без травмованих близько 10 годин 45 хвилин, керував автомобілем АУДІ А6 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками стану алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився о 10 годині 56 хвилин, на місці правопорушення. Вказані дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначає, що оскаржувана постанова суду є незаконною, винесена з грубим порушенням вимог норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що з дослідженого відеозапису не вбачається, що автомобіль марки АУДІ А6 рухався або переслідувався, або був зупинений працівниками поліції, коли та хто був за кермом транспортного засобу, тобто вказаний запис не підтверджує факт керування ОСОБА_1 вказаним автомобілем. Зазначив, що за кермом він перебував 15.03.2025, а не 16.03.2025. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника – адвоката Попова Г.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 130 КУпАП встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, наявний у матеріалах справи, у якому відображено лише обставини події, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не може слугувати безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.
За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.
Як вбачається з долученого до протоколу про адміністративне правопорушення від 16.03.2025 року №273043 відеозапису, на ньому зафіксовано події 16.03.2025 року, які містять в собі окремі відеофайли.
З дослідженого відеозапису не вбачається, що автомобіль марки AUDI А6 рухався або переслідувався, або був зупинений поліцейськими. Також на відеозаписі відсутня фіксація й повідомлення поліцейського про причини зупинки транспортного засобу. З відеозапису не вбачається, ким саме був зупинений автомобіль, коли та хто був за кермом транспортного засобу.
З наявного в матеріалах справи відеозапису слідує лише факт перебування ОСОБА_1 поруч з транспортним засобом та його спілкування з працівниками поліції.
Отже, вказаний запис, який є об`єктивним доказом у справі, не підтверджує факт керування ОСОБА_1 вказаним автомобілем.
Таким чином, у діях ОСОБА_1 не встановлено обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Натомість з вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зазначає працівникам поліції, що він не керував транспортним засобом. Вказані твердження жодним доказом не спростовуються.
Визначення терміну «керування транспортним засобом» навів Верховний Суд України у постанові Пленуму від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (п.27). Верховний Суд України вказав, що «керування транспортним засобом» - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в рішенні у справі №404/467/16-а від 20.02.2019 року Верховний Суд зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.».
Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Для наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.130 КУпАП транспортний засіб має бути зупинений, тобто до самої зупинки він мав знаходитись в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли він рухається.
Коли ж особа перебуває поруч з транспортним засобом чи в ньому (без безпосереднього керування таким транспортним засобом в русі), склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом.
Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції за доказ прийняв протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №273043 від 16.03.2025 року, складений поліцейським Матлах М.С.
При цьому, судом не враховано, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не може слугувати безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Як зазначає ОСОБА_1 , - викликаний в судове засідання поліцейський Матлах М.С. пояснив, що транспортний засіб AUDI А6 він не зупиняв, а прибув на місце за викликом іншого екіпажу патрульної поліції. Поліцейський ОСОБА_2 визнав, що факту перебування ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу та керування таким транспортним засобом він особисто не спостерігав та не встановлював. З приводу з`ясування питання, чому саме він (поліцейський Матлах М.С.) склав протоколи про адміністративні правопорушення, поліцейський Матлах М.С. пояснив «невмінням» складати протоколи поліцейськими іншого екіпажу. На запитання - якими доказами керувався поліцейський при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, поліцейський ОСОБА_2 , відповів, що «там було відео». При цьому, визнав, що особисто він фіксацію керування ОСОБА_1 транспортного засобу не здійснював та посилався на те, що таку відеофіксацію вчинили його колеги. При цьому, чи дійсно зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом поліцейський ОСОБА_2 перед складанням протоколів про адміністративне правопорушення не перевіряв.
Поліцейський ОСОБА_2 визнав, що матеріали про адміністративне правопорушення (в тому числі, протокол) він складав зі слів інших працівників поліції без особистого спостерігання події правопорушення.
Крім того, після перегляду в судовому засіданні відеозапису, долученого до матеріалів справи, в присутності поліцейського Матлах М.С. було встановлено, що поліцейський Матлах М.С. не приймав участі у процедурі освічення ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. З відео слідує, що це здійснював інший працівник патрульної поліції.
Також, в судовому засіданні поліцейський Матлах М.С. визнав, що при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, документів, що посвідчують особу ОСОБА_1 він не бачив, та не зміг повідомити, хто з присутніх на місці складання матеріалів про адміністративні правопорушення, повідомив йому анкетні дані ОСОБА_1 (іншій працівник патрульної поліції чи присутній співробітник ТЦК).
Таким чином, всі відомості, занесені поліцейським Матлах М.В. до протоколів про адміністративні правопорушення були взяті ним «з чужих слів», особисто він (поліцейський ОСОБА_2 ) правопорушення не спостерігав та не фіксував. Зазначене поліцейський ОСОБА_2 в судовому засіданні не спростовував.
Таким чином, в оскаржуваній постанові суду першої інстанції містяться не повні, такі, що не відповідають дійсності та обставинам справи, відомості.
Крім того, суд першої інстанції, враховуючи відсутність на долученому до матеріалів справи відеозаписі, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, витребував з Управління патрульної поліції в Закарпатській області відео з нагрудних відеореєстраторів працівників УПП в Закарпатській області ОСОБА_3 і Кміть Р.
Управлінням патрульної поліції в Закарпатській області відповіддю від 01.09.2025 року було повідомлено про неможливість надати вказане відео.
При складанні оскаржуваної постанови суд першої інстанції зазначену обставину проігнорував.
Щодо пояснень ОСОБА_1 , з приводу того, що дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено бампер транспортного засобу AUDI А6, сталася не 16.03.2025 року (в день складання протоколів про адміністративні правопорушення), а напередодні 15.03.2025 року, суд першої інстанції вказав, що поставився до них критично та припустив, що вказані пояснення є спробою уникнення відповідальності за адміністративні правопорушення.
При цьому, суд не врахував, що ОСОБА_1 взагалі міг та мав право не визнавати обставини вчинення ним ДТП, тим більше зважаючи на відсутність доказів його вчинення саме ним.
Покази допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 суд першої інстанції також не взяв до уваги, незважаючи на те, що покази вказаного свідка логічно та послідовно доводили пояснення ОСОБА_1 та не спростовувались жодним іншим доказом. При цьому, суд послався на те, що відомості, які повідомив суду свідок були «з чужих слів».
При цьому, «відомості з чужих слів» без підтвердження іншими доказами повідомлені суду поліцейським ОСОБА_2 суд поклав в основу оскаржуваної постанови.
З вказаного слідує висновок про необ`єктивність та упередженість суду першої інстанції під час розгляду справи та винесення оскаржуваної Постанови.
Зазначений висновок доводиться й тим, що судом першої інстанції було проігноровано грубе порушення працівниками патрульної поліції вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2005 року. 
Зокрема щодо того, що ОСОБА_1 не було надано направлення на проходження огляду у медичному закладі у відповідності до вимог вказаної Інструкції.
Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки факту порушення працівниками патрульної поліції при складанні матеріалів про адміністративні правопорушення вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року №1026. З пункту 5 розділу II вказаної Інструкції слідує, що включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).
З долученого до матеріалів даної справи відеозапису слідує, що цей запис складається з окремих частин (відеофайлів), які здійснені нагрудними камерами різних (декількох) працівників патрульної поліції. Відеозапис не є безперервним, його зміст не дає змогу встановити суцільну картину події, дії учасників справи.
Крім того, з відеозапису слідує, що в окремих випадках фіксація здійснювалась не за допомогою нагрудних відеокамер поліцейських, а на приватний мобільний пристрій поліцейського.
Таким чином, визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП відбулось без встановлення факту керування ним транспортним засобом, оскаржувана Постанова містить відомості, які не доведені доказами, а також відомості, що не відповідають дійсним обставинам справи.
Таким чином, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП полягає в тому, що порушник має перебувати в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та обов`язково має керувати транспортним засобом.
Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Тобто, об`єктивною стороною в даному правопорушенні є саме керування транспортним засобом.
За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом при обставинах, вказаних у Протоколі, така особа у розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення за ознакою відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, так як відсутні докази керування ним транспортним засобом на момент зупинення автомобіля працівниками поліції, і як наслідок не може нести відповідальність.
А тому справа підлягає закриттю з підстав п.1 ч.1.ст.247 КУпАП, так як залишились не доведеними суб`єкт та суб`єктивна сторона даного правопорушення, чого суд першої інстанції не бажав сприймати, приймаючи своє рішення на стадії припущень та сумнівних доказів, в порушення статі 62 Конституції України.
Крім судом першої інстанції не взято до уваги щодо порушення поліцейськими вимоги частини третьої статті 266 КУпАП, яка зобов`язує поліцейських, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки, направляти такого водія на огляд в закладах охорони здоров`я, де і повинно в обов`язковому порядку фіксуватись на відеозапис, або ж засвідчуватись двома свідками факт складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
Вищевикладене свідчить про те, що поліцейськими не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, тому не можна погодитися з висновками суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у тому, що він керуючи автомобілем, що він не впорався із керуванням і наїхав на перешкоду, що підтверджено матеріалами, схемою ДТП. 
Проте, як вбачається з матеріалів справи, місцевий суд вищевказані докази належним чином не перевірив та не дав їм відповідної правової оцінки. При цьому, суд фактично відкинув пояснення ОСОБА_1 щодо обставин ДТП, не надавши їм належної оцінки у розрізі із матеріалами справи.
Диспозиція статті 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Тобто, диспозицією ст. 124 КУпАП, як наслідок порушення водієм правил дорожнього руху, передбачене пошкодження належного іншим особам майна.
Таким чином, вказівки на заподіяння в результаті порушення правил дорожнього руху шкоди здоров`ю будь-яких осіб чи власного майна, диспозиція ст. 124 КУпАП не містить.
Працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 273043 від 16.03.2025 року не було розкрито об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, не зазначено потерпілих осіб чи пошкоджень інших транспортних засобів.
За положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів по адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не мають права перебирати на себе визначений ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів, який покладений у даному випадку на орган поліції.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Отже, відсутність на відеозаписі з нагрудних відеокамер працівників поліції процедури проведення огляду на стан ОСОБА_1 , а також відсутність даних про залучення свідків, свідчить про те, що такий огляд був проведений з порушенням вимог Інструкції та положень ст.266 КУпАП.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст.62 Конституції України.
Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України».

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не погоджується із складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення, наданим відеозаписом поліцейськими не зафіксовано в повному обсязі обставин, за яких було складено адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведена допустимими та достовірними доказами.
Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а, відтак, постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.  
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для скасування постанови з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага