ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2026 року	справа № 380/437/26	
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Червоноградський завод залізобетонних виробів» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, 

в с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство «Червоноградський завод залізобетонних виробів» (місцезнаходження: вул. Львівська, 36, м. Шептицькій, Шептицький район, Львівська область, 80100; код ЄДРПОУ 22405526) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026; код ЄДРПОУ ВП 43968090), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 24.12.2025 №646/4-13-01 про стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу, прийняте відносно Приватного акціонерного товариства «Червоноградський завод залізобетонних виробів».
Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 грудня 2025 року на адресу позивача надійшло рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 24.12.2025 №646/4-13-01 про стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу в розмірі 1972818,93 грн у відповідності до п 95.5 ст.95 Податкового кодексу України. Наслідками прийняття рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках, згідно із абзацами третім – п`ятим п.95.5 статті 95 Податкового кодексу України є те, що рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі.
Позивач вважає вказане рішення від 24.12.2025 №646/4-13-01 протиправним з огляду на те, що відповідачем при його прийнятті не дотримано правових підстав для прийняття такого, зокрема, станом на день прийняття рішення контролюючий орган не сформував та не надіслав (не вручив) позивачу податкову вимогу у відповідності до вимог ст. 59. ст. 60, п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України (ПК України). Як зазначає позивач, останньою податковою вимогою, на яку контролюючий орган посилався при зверненні з позовними заявами до позивача про стягнення податкового боргу в судовому порядку була податкова вимога форми «Ю» від 30.09.2013 №3494 ДПІ у м.Червонограді ГУ Міндоходів у Львівській області у якій зазначено, що за платежем (орендна плата з юридичних осіб) сума податкового боргу позивача станом на 30.09.2013 становила 66171,99 грн. Однак, податковий борг позивача впродовж періоду часу з дати виникнення податкового боргу (30.09.2013), стосовно суми якого була виставлена податкова вимога від 30.09.2013 №3494, до часу прийняття контролюючим орган спірного рішення від 06.04.2023 неодноразово переривався (погашався), а саме абсолютне значення суми такого боргу у певні періоди зменшувалось до нуля. Таким чином вказана податкова вимога втратила свою чинність ще до моменту винесення відповідачем спірного рішення, що також доведено у судовому порядку.
Окрім цього позивач також наголошує, що в оскаржуваному рішенні неправильно вказано суму непогашених зобов`язань держави щодо повернення йому помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань (переплати) відповідно недостовірно визначено податковий борг до стягнення.
Враховуючи наведене, просить позов задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою судді від 27.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
Від відповідача 10.02.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що відповідно до пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України 24 грудня 2025 року прийнято рішення заступника керівника ГУ ДПС у Львівській області № 646/4-13-01 про стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків платника у банках/небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу, щодо грошових зобов`язань визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, стосовно сплати яких минув термін 90 календарних дні. Заборгованість Приватного акціонерного товариства «Червоноградський завод залізобетонних виробів» перед бюджетом станом на 09.02.2026 становить 4 718 654,83 грн. Рішення № 646/4-13-01 від 24.12.2025 з урахуванням непогашених зобов`язань держави перед платником податків прийнято на суму 1972818,93 грн.
З урахуванням зазначеного констатує, що в оскаржуваному рішенні міститься посилання на пункт 95.5. статті 95 ПК України, конкретно визначена сума податкового боргу, що стягується з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей, зазначено вид платежу, по якому такий борг виник (ПДВ) та розписано конкретно підстави виникнення податкового боргу із зазначенням декларацій та уточнюючих розрахунків.
Повідомляє, що якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів. Технічні помилки не є недоліками форми оскаржуваного рішення.
Відтак, просить у задоволенні позову відмовити.
Від позивача 27.02.2026 надійшла відповідь на відзив, у яких звертає увагу, що податкова вимога №3494 від 30.09.2013, яка долучена відповідачем до відзиву, є нечинною, що встановлено судовим рішенням у справі №380/5466/20 (Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2021 року провадження №А/857/2164/21) та підтверджено судовими рішеннями у справі №813/2173/18 (Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.03.2022, що набрало законної сили), №380/11861/23 (Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.02.2024, залишене без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024).
Відтак, беручи до уваги імперативні вимоги п.95.2, ст.95 ПК України, згідно яких стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги, у Головного управління ДПС у Львівській області станом на 24.12.2025 були відсутні правові підстави як для звернення в суд про стягнення сум податкового боргу позивача так і для прийняття самостійного рішення керівником контролюючого органу про стягнення коштів позивача з рахунків у банках у рахунок погашення його податкового боргу без звернення до суду.
Повідомляє, що правовий висновок про те, що обидва способи реалізації контролюючими органами заходів з погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів можуть бути реалізовані при дотриманні вимог, передбачених пунктом 95.2 статті 95 ПК України щодо попереднього направлення (вручення) податкової вимоги, який не встановлює різниці між способами стягнення коштів контролюючими органами: за судовим рішенням чи шляхом прийняття самостійного рішення керівником контролюючого органу, викладений у Постанові Верховного Суду від 14.06.2021 у справі №440/4736/19. Аналогічні підходи до правозастосування пункту 95.5 статті 95 ПК України знайшли відображення і у інших постановах Верховного Суду, зокрема від 14.12.2020 у справі №805/1427/17, від 16.01.2025 у справі №280/27/22, від 18.02.2025 у справі №440/8447/23.
Дослідивши докази і пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПрАТ «Червоноградський завод залізобетонних виробів» (код ЄДРПОУ: 22405526) перебуває на обліку як платник податків з 21.03.1991.
Рішенням Головного управління ДПС у Львівській області №646/4-13-01 від 24.12.2025 відповідно до пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України вирішено стягнути безготівкові коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу, що виник та обліковується у платника податків у результаті несплати грошових зобов`язань та /або пені, визначених ним у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках. Платник щодо якого прийнято рішення: Приватне акціонерне товариство «Червоноградський завод залізобетонних виробів. Податковий номер 22405526. Сума податкового боргу, що підлягає погашенню з урахуванням непогашених зобов`язань держави: 1972818,93 грн.
Вказане рішення отримане ПрАТ «Червоноградський завод залізобетонних виробів» 29.12.2025 за вхідним №72.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України, в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Статтею 15 Податкового кодексу України на платників податків покладений обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України на платників податків покладений обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно із п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до пп. 14.1.175 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання
Пунктом 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Згідно із підпунктами 95.3-95.5 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Вилучені відповідно до цієї статті готівкові кошти вносяться посадовою особою контролюючого органу до банку в день їх стягнення для перерахування до відповідного бюджету або до державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків, а в разі використання платником податків єдиного рахунку - на такий рахунок, а у разі погашення податкового боргу з податку на додану вартість за задекларованими до сплати податковими зобов`язаннями за періоди, починаючи з 1 липня 2015 року, визначеними платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку, такі кошти вносяться на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі неможливості внесення зазначених коштів протягом того самого дня їх необхідно внести в банк наступного робочого дня. Забезпечення збереження зазначених коштів до моменту їх внесення в банк здійснюється відповідним контролюючим органом.
У разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків/електронних гаманців такого платника у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутності/наявності у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість. У разі наявності непогашеного зобов`язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, ця норма застосовується в межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання держави.
У таких випадках:
рішення про стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців такого платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи;
рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення.
Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов:
1) стягнення коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду;
2) стягнення коштів платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги;
3) податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки;
4) за умови якщо такий податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати;
5) за умови та відсутності/наявності у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість, водночас, у разі наявності непогашеного зобов`язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, ця норма застосовується в межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання.
Сукупність вказаних обставин наділяє правом керівника контролюючого органу прийняти рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків такого платника у банках у рахунок погашення податкового боргу.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування пункту 95.5 статті 95 ПК України висловлений Верховним Судом в постанові від 18.02.2025 у справі № 440/8447/23.
Також відповідний підхід знайшов відображення у постановах Верховного Суду від 17.06.2021 у справі №440/4736/19 та від 14.12.2020 у справі №805/1427/17.
Таким чином суд, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, а також правові висновки Верховного Суду щодо правозастосування пункту 95.5 ст.95 ПК України, відзначає, що право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу лише на наступний день після закінчення 30 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.
У межах даної справи істотне значення має дотриманням контролюючим органом відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України як обов`язкової передумови для звернення контролюючого органу до суду з позовом про стягнення податкового боргу чи для прийняття самостійного рішення керівником контролюючого органу про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу без звернення до суду.
Позивач зазначає, що відповідачем при прийнятті спірного рішення не дотримано вищенаведених правових підстав для прийняття такого, зокрема, станом на день прийняття рішення контролюючий орган не сформував та не надіслав (не вручив) позивачу податкову вимогу у відповідності до вимог ст. 59. ст..60, п.95.2 ст.95 ПК України.
Останньою податковою вимогою, на яку контролюючий орган посилався при зверненні з позовними заявами до позивача про стягнення податкового боргу в судовому порядку була податкова вимога форми «Ю» від 30.09.2013 №3494 ДПІ у м.Червонограді ГУ Міндоходів у Львівській області у якій зазначено, що за платежем (орендна плата з юридичних осіб) сума податкового боргу позивача станом на 30.09.2013 становила 66171,99 грн (далі - податкова вимога від 30.09.2013 №3494). Відповідне сторонами не заперечується. Саме на цю податкову вимогу посилається представник відповідача, долучивши копію такої до відзиву на позовну заяву.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що обставини, які підтверджують переривання податкового боргу позивача у 2014 ропі та нечинність податкової вимоги форми «Ю» від 30.09.2013 №3494 вже встановлені та підтверджені постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2021 у справі №380/5466/20, якою рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 скасовано та відмовлено в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Львівській області до ПрАТ «Червоноградський завод залізобетонних виробів» про стягнення коштів за податковим боргом з рахунків у банках (рішення набрало законної сили).
Також, з цих же підстав нечинності податкової вимоги форми «Ю» від 30.09.2013 №3494 рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.03.2022 у справі №813/2173/18 відмолено в задоволенні позову Головного управління ДПС України у Львівській області до Публічного акціонерного товариства «Червоноградського заводу залізобетонних виробів» про стягнення коштів за податковим боргом.
Окрім того, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідач вже попередньо приймав відносно позивача рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу відповідно до пункту 95.5 стаття 95 ПК України №42/4-1301 від 06.04.2023. Однак, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.02.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024 у справі №380/11861/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Львівській області №42/4-1301 від 06.04.2023 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу. Ухвалою Верховного Суду від 27.12.2024 у справі №380/11861/23 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024 у справі №380/11861/23.
При цьому суд у справі №380/11861/23 встановив, що станом на день прийняття рішення контролюючий орган не сформував та не надіслав (не вручив) позивачу податкову вимогу у відповідності до вимог ст. 59, ст. 60, п. 95.2 ст. 95 ПК України. У матеріалах справи відсутні докази формування та надіслання (вручення) позивачу нової податкової вимоги щодо податкового боргу, який виник у позивача починаючи з 31.05.2014, що, у свою чергу, свідчить про недотримання Головним управлінням ДПС у Львівській області порядку винесення рішення про стягнення боргу, встановленого пунктом 95.5 статті 95 ПК України.
Суд зауважує, що у судових справах №380/5466/20, №813/2173/18 та №380/11861/23 суди, окрім іншого, досліджували інтегровану картку платника (ІКП) ПрАТ «Червоноградський завод залізобетонних виробів» та встановили, що: у період з 14.03.2014 по 30.03.2014 у позивача був відсутній податковий борг (в ІКП абсолютне значення податкового боргу дорівнювало нулю). Більше того, по платежу податок на землю (орендна плата з юридичних осіб) у період з 28.03.2014 по 30.03.2014 у позивача існувала переплата в сумі 16672,24 грн.
У подальшому новий податковий борг позивача виник лише 31.03.2014 у сумі 33908,03 грн у зв`язку з нарахуванням відповідачем та не сплатою у граничні терміни 30.03.2014 податкових зобов`язань з орендної плати за землю у сумі 50580,27 грн, частина якого була погашена за рахунок існуючої переплати в сумі 16672,24 грн. В подальшому позивачем було погашено суму даного податкового боргу за рахунок сплати коштів згідно платіжних доручень №767 від 31.03.2014 в сумі 12400 грн, №768 від 02.04.2014 в сумі 10200,00 грн та №771 від 03.04.2014 в сумі 11308,03 грн, №782 від 14.04.2014 в сумі 12 грн. Вказаними платіжними дорученнями також був погашений податковий борг по пені в сумі 11,61 грн, що була нарахована контролюючим органом у ІКП відповідача 02.04.2014 та 03.04.2014.
Тобто фактично податковий борг, який виник починаючи з 31.03.2014 разом з нарахованою пенею був погашений позивачем повністю 14.04.2014.
Відтак, станом на 14.04.2014 та по 30.04.2014 в ІКП знову був відсутній податковий борг (в ІКП абсолютне значення податкового боргу дорівнювало нулю). Більше того, по платежу податок на землю (орендна плата з юридичних осіб) у період з 14.04.2014 по 30.04.2014 у позивача існувала переплата в сумі 12098,53 грн.
Надалі, згідно ІКП, новий податковий борг у позивача виник лише 01.05.2014 у сумі 38481,35 грн у зв`язку з нарахуванням відповідачем та не сплатою у граничні терміни 30.04.2014 податкових зобов`язань з орендної плати за землю у сумі 50580,27 грн, частина якого була погашена за рахунок існуючої переплати в сумі 12098,53 грн. В подальшому позивачем було погашено суму існуючого податкового боргу за рахунок сплати коштів згідно платіжних доручень №835 від 14.05.2014 в сумі 9000,00 грн, №837 від 15.05.2014 в сумі 11780,00 грн, та №838 від 19.05.2014 в сумі 17701,74 грн, №856 від 23.05.2014 в сумі 145 грн. Вказаними платіжними дорученнями також був погашений податковий борг по пені в сумі 139,10 грн, що була нарахована контролюючим органом у ІКП позивача 05.05.2014. Тобто податковий борг, який виник починаючи з 01.05.2014 разом з нарахованою пенею був погашений позивачем повністю 23.05.2014.
Таким чином, станом на 23.05.2014 та по 30.05.2014 року в ІКП позивача знову був відсутній податковий борг (в ІКП абсолютне значення податкового боргу дорівнювало нулю). Більше того, по платежу податок на землю (орендна плата з юридичних осіб) у період з 23.05.2014 до 30.05.2014 у позивача існувала переплата в сумі 5,9 грн.
Надалі новий податковий борг позивача виник лише 31.05.2014 у сумі 50574,37 грн у зв`язку з нарахуванням позивачем та не сплатою у граничний терміни 30.05.2014 податкових зобов`язань з орендної плати за землю у сумі 50580,27 грн, частина якого була погашена за рахунок існуючої переплати в сумі 5,9 грн.
З урахуванням вищенаведених обставин та норми податкового законодавства, суди у справах №380/5466/20, №813/2173/18 та №380/11861/23 дійшли висновку, що оскільки після винесення податкової вимоги від 30.09.2013 №3494 податковий борг позивача з урахуванням і того боргу, який виник після її направлення був погашений у повному обсязі, вважається, що правовідносини з його погашення вичерпали своє значення (припинилися).
Відтак, згідно з пп.60.1.1 п.60.1 ст.60 ПК України податкова вимога від 30.09.2013 №3494 є відкликаною (нечинною). Відповідно, оскільки у позивача в подальшому виникав новий податковий борг, порядок вжиття контролюючим органом заходів щодо його погашення розпочинається спочатку - шляхом, зокрема, формування та направлення позивачу нової податкової вимоги у відповідності до ст. ст.59 ПК України.
Згідно даних ІКП новий податковий борг у позивача виникав 31.03.2014, 01.05.2014 та 31.05.2014, тому контролюючий орган повинен був сформувати та надіслати три нові податкові вимоги, з яких чинною могла залишатись лише остання, а саме щодо податкового боргу, який виник у позивача починаючи з 31.05.2014.
Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, за наведеного правового регулювання, обставини, які підтверджують переривання податкового боргу позивача у 2014 році та нечинність податкової вимоги форми «Ю» від 30.09.2013 №3494, ну яку посилається представник відповідача, вже встановлені рішенням суду у справах №380/5466/20, №813/2173/18 та №380/11861/23, де брали участь ті самі сторони, а тому не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
Водночас у матеріалах справи відсутні докази формування та надіслання (вручення) позивачу нової податкової вимоги щодо податкового боргу, який виник у позивача починаючи з 31.05.2014, що, у свою чергу, свідчить про недотримання Головним управлінням ДПС у Львівській області порядку винесення рішення про стягнення боргу, встановленого пунктом 95.5 статті 95 ПК України.
Враховуючи наведене та беручи до уваги вимоги п.95.2 ст.95 ПК України, згідно якого стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги, суд доходить висновку про відсутність правових підстав у Головного управління ДПС у Львівській області станом на 24.12.2025 як для звернення в суд про стягнення сум податкового боргу позивача так і для прийняття самостійного рішення керівником контролюючого органу про стягнення коштів позивача з рахунків у банках у рахунок погашення його податкового боргу без звернення до суду від 24.12.2025 №646/4-13-01.
Щодо правильності визначення в рішенні від 24.12.2025 №646/4-13-01 розміру податкового боргу, який підлягає стягненню, суд відзначає таке.
Так, відповідно до положень пункту 95.5 статті 95 ПК України, однією з обов`язкових умов із дотриманням якої законодавець надає право контролюючому органу без рішення суду самостійно прийняти рішення про стягнення коштів з рахунків платника у банках є відсутність/наявність у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість. 
При цьому, у разі наявності непогашеного зобов`язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, ця норма застосовується в межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання держави.
Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні у графі 3 вказано, що сума непогашених зобов`язань держави перед платником податків щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань становить 1291,78 грн.
Відповідно у графі 4.2 вказано, що сума податкового боргу, що підлягає погашенню з урахуванням непогашених зобов`язань держави становить 1972818,93 грн.
Разом з тим, згідно даних інтегрованих карток платника позивача, у ПрАТ «Червоноградський завод залізобетонних виробів» станом на грудень 2025 року була наявна переплата, тобто зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань у сумі 46106,39 грн, зокрема: за платежем «Адмін. штрафи та інші санкції» - 44920,00 грн, за платежем «Податок на додану вартість» у сумі 1000,89 грн, за платежем «Земельний податок з юридичних осіб» у сумі 162,02 грн, за платежем «Екологічний податок» у сумі 23,48 грн.
Отже, у спірному рішенні відповідача неправильно вказано суму непогашених зобов`язань держави щодо повернення позивачу помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань (переплати), у зв`язку з чим усупереч абзацу 2 пункту 95.5 статті 95 ПК України неправильно визначено різницю між сумою податкового боргу платника податків та сумою зобов`язання держави.
Відтак, враховуючи недотримання Головним управлінням ДПС у Львівській області порядку винесення рішення №646/4-13-01 від 24.12.2025 про стягнення боргу, встановленого пунктом 95.5 статті 95 ПК України, суд дійшов висновку, що таке є протиправним та таким, що не відповідає критеріям, наведеним у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підлягає скасуванню.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській області понесені позивачем судові витрати.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

в и р і ш и в:

Задовольнити позов.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області №646/4-13-01 від 24.12.2025 про стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу, прийняте відносно Приватного акціонерного товариства «Червоноградський завод залізобетонних виробів».
Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Червоноградський завод залізобетонних виробів» (місцезнаходження: вул. Львівська, 36, м. Шептицькій, Шептицький район, Львівська область, 80100; код ЄДРПОУ 22405526) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул. Стрийська, 35, м.Львів, 79003; код ЄДРПОУ ВП: 43968090) сплачений судовий збір в сумі 23673 (двадцять три тисячі шістсот сімдесят три) грн 82 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Братичак Уляна Володимирівна