Справа № 341/2736/23 
Провадження № 22-ц/4808/36/26 
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О.,
секретаря:    Шемрай Н. Б. 
за участю    апелянта ОСОБА_1 ,
представника апелянта адвоката Бельмеги М. В., 
представника відповідача прокуратури Андрусяк Н. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарг и  ОСОБА_1  та представника  ОСОБА_2 – адвоката Бельмеги Мирослава Васильовича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2025 року, ухвалене в складі судді Польської М. В. в місті Івано-Франківську, у справіза позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Івано-Франківської обласної прокуратури, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Галицький відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання права власності на 1/2 частину на майно, звільнення майна з-під арешту та виключення його з акта опису,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Галицький відділ Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання права власності на 1/2 частину на майно, звільнення майна з-під арешту та виключення його з акта опису.
Позов мотивований тим, що вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 207 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Цим же вироком конфісковано в дохід держави автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 
Однак позивачка зазначала, що вказаний автомобіль придбаний нею та відповідачем 16 вересня 2020 року під час їх перебування у шлюбі, а отже, такий автомобіль є спільним майном подружжя. Враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, вона має права на 1/2 частку у праві власності на спірний автомобіль.
Враховуючи викладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину майна – автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; звільнити вказане майно з-під арешту та виключити його з акта опису.
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2024 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Івано-Франківську обласну прокуратуру.
Ухвалами Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2024 року залучено до участі в якості співвідповідача – Головне управління Податкової служби в Івано-Франківській області та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Івано-Франківський відділ Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Івано-Франківської обласної прокуратури, Головного управління Податкової служби в Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Галицький відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання права власності на 1/2 частину на майно, звільнення майна з-під арешту та виключення його з акта опису.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційних скарг
ОСОБА_1 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він не зміг скористатися наданими йому законом правами під час розгляду цієї справи. Розуміє, що в умовах відбування покарання це практично неможливо, проте, протягом двох років він не отримував жодного документа із суду, не мав можливості подати відзив на позов, висловити свої доводи чи заперечення, брати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.
Що стосується суті позовних вимог, то апелянт вказує на те, що у шлюбі із позивачкою у них народилося двоє дітей, які проживають із нею та перебувають на її утриманні, а тому суд повинен був захистити інтереси малолітніх дітей, які залишилися на тривалий час без батьківського піклування, та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 .
Незважаючи на те, що він не отримував жодних документів по цій справі із суду, йому відомо, що представник прокуратури зазначав про те, що спірний автомобіль було визнано знаряддям злочину, оскільки під час обшуку автомобіля в ньому було виявлено два фольгові згортки із вмістом психотропної речовини. Однак такі твердження є надуманими і не відповідають дійсності, оскільки під час проголошення Галицьким районним судом Івано-Франківської області вироку від 10 жовтня 2023 року по справі № 341/730/23 питання про визнання автомобіля знаряддям вчинення злочину не вирішувалося.
Враховуючи викладене, апелянт просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Бельмега М. В. на рішення суду також подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Просить врахувати, що апелянтка самостійно виховує та утримує двох дочок, які залишилися на тривалий час без батьківського піклування, а тому не можуть бути позбавлені права на частку в майні, яке є спільною сумісною власністю їх батьків.
Крім того, вказує на те, що у вироку Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2023 року жодним чином не зазначено, що спірний автомобіль визнано знаряддям вчинення злочину та не доведено, що такий нажито злочинним шляхом чи на кошти набуті від злочинної діяльності. Матеріали кримінального провадження таких даних також не містять. Всупереч наведеному і представник відповідача, і суд першої інстанції називають арештований автомобіль знаряддям вчинення злочину.
Щодо внесення застави, то представник апелянтки зазначає, що апелянтка не заперечує той факт, що така була внесена на депозит суду її близькою родичкою, так як апелянтка перебуває на роботі в Республіці Польща та не могла самостійно внести заставу. Разом з тим, твердження суду, що внесення коштів було здійснено під назвою «сплата за товари/послуги», не відповідає дійсності, оскільки на платіжному документі в графі «призначення платежу» чітко вказано – застава по цивільній справі № 341/2736/23 за позовом ОСОБА_2 .
Також представник апелянтки не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що держава не висловлювала жодного наміру як власник спірного автомобіля на отримання компенсації за половину вартості такого, оскільки ними було залучено до участі у справі в якості відповідача ГУ ДПС України в Івано-Франківській області, представник якого на судове засідання спромігся з`явитися лише один раз, а тому суд був позбавлений можливості з`ясувати думку представника держави з приводу компенсації.
Щодо тверджень суду про те, що стороною позивачки не надано акт опису майна, попри заявлення вимоги про виключення автомобіля з такого акта, представник апелянтки зазначає, що ним було направлено запит про надання копії відповідного акта до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області. Однак у наданні копії акта було відмовлено з підстав того, що ОСОБА_2 не є стороною виконавчого провадження.
У подальшому ним було заявлено клопотання про визнання участі представника відділу ДВС у судовому засіданні обов`язковою та про надання суду матеріалів виконавчого провадження. Суд зазначене клопотання задовольнив, проте представник відділу ДВС у судові засідання не з`являвся.
Після чергової неявки представника відділу ДВС у останньому судовому засіданні головуюча у справі, без урахування думки учасників справи, оголосила про відсутність необхідності його подальшого виклику в судове засідання, що свідчить про порушення судом норм процесуального права. Крім того, порушення норм процесуального права полягає й у тому, що суд не направив відповідачу ОСОБА_1 копії позовної заяви з додатками, ухвали про відкриття провадження у справі, не залучив його до участі у судових засіданнях у режимі відеоконференції.
За таких обставин, представник апелянтки просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги.
Позиція інших учасників справи
Керівник Івано-Франківської обласної прокуратури – Войтенко А. Б. на апеляційні скарги подав відзиви, в яких просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Зазначає, що подання ОСОБА_1 апеляційної скарги має ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки прийнятим рішення не вирішувалося питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Крім того, у цій справі ОСОБА_1 залучений у якості відповідача, рішенням суду у задоволенні позову відмовлено, тобто таке фактично ухвалене на його користь.
Доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не заслуговують на увагу, так як йому неодноразово скеровувалися повістки про виклик до суду на адресу, зазначену у позовній заяві.
Щодо суті спору, то керівник прокуратури зазначає про те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2023 року накладено арешт, у тому числі, і на знаряддя злочину – спірний автомобіль. У подальшому, вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2023 року автомобіль конфісковано в користь держави в порядку п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, тобто як знаряддя вчинення злочину.
Про арешт автомобіля на стадії досудового розслідування позивачка знала, ухвалу про арешт майна не оскаржувала. Крім того, позивачка знала і про конфіскацію спірного автомобіля як знаряддя злочину в дохід держави за вироком суду, однак такий в порядку, визначеному КПК України також не оскаржувала. При цьому, як слідчий суддя, так і суд врахували належність спірного автомобіля саме ОСОБА_1 .
Отже, враховуючи, що спірний автомобіль був не тільки речовим доказом у справі, а й знаряддям учинення злочину, судом правомірно вирішено питання про його конфіскацію, незалежно від того, кому він належить.
Щодо внесення позивачкою на депозит суду компенсації за половину вартості автомобіля, то керівник прокуратури зазначає, що держава, будучи власником такого майна не висловлювала своєї згоди на отримання такої компенсації.
Просить врахувати й те, що автомобіль є неподільною річчю, а тому позивачка не вправі заявляти вимогу про зняття арешту з його половини.
Представник ГУ ДПС в Івано-Франківській області – Скіцько С. Ю. також подала відзив на апеляційні скарги.
У поданому відзиві зазначила, що право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як подружжя на спірний автомобіль припинено у зв`язку з конфіскацією такого за вироком суду як знаряддя злочину. Позивачці було відомо про накладення арешту на автомобіль на стадії досудового розслідування, однак ухвала суду про арешт майна не була нею оскаржена. Так само позивачці було відомо про конфіскацію спірного транспортного засобу як знаряддя злочину в дохід держави на підставі вироку суду, який у порядку, передбаченому КПК України, також не оскаржувався та набрав законної сили. Отже, право власності на автомобіль правомірно перейшло до держави, яка у свою чергу не висловлювала жодної згоди на отримання компенсації за половину вартості такого. 
За таких обставин, представник ГУ ДПС в Івано-Франківській області уважає доводи апеляційних скарг безпідставними, а тому просить відмовити у їх задоволенні, а рішення суду – залишити без змін.
Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні представник апелянтки ОСОБА_2 – адвокат Бельмега М. В. підтримав доводи, поданої ним апеляційної скарги, просив таку задовольнити.
Апелянт Зузяк О. Д. в судовому засіданні в режимі відеоконференції через ДУ «Коломийська виправна колонія № 41» підтримав доводи, поданої ним апеляційної скарги, просив таку задовольнити.
Представник Івано-Франківської обласної прокуратури – Андрусяк Н. О. заперечила щодо задоволення апеляційних скарг, просила оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, були повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та часткове задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Бельмеги М. В.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2023 року у справі № 341/1730/23 ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 207 КК України та із застосуванням положень статті 69 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. 
Речовий доказ - автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак НОМЕР_1 , ключі від нього конфісковано в дохід держави, а свідоцтво про реєстрацію ТЗ передано на зберігання в сервісний центр. 
Вказаний вирок набрав законної сили 10 листопада 2023 року (а.с.32-44, том 1).
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2023 року виправлено допущену описку у вироку, згідно з якою викладено перший абзац резолютивної частини згадуваного вироку у такій редакції:
ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 207 КК України та із застосуванням положень статті 69 КК України, призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна (а.с. 45-46, том 1). 
На стадії досудового розслідування кримінального провадження постановою слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Івано-Франківській області визнано речових доказом зазначений автомобіль (а.с. 25, зворот, а.с. 26, том 3). Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2023 року у справі №344/3235/23, яка набрала законної сили 07 березня 2023 року, накладено арешт на автомобіль із забороною користування, розпорядження та відчуження (а.с.213-217, том 1). 
21 листопада 2023 року Галицький районний суд Івано-Франківської області видав виконавчий лист № 341/1730/23 у справі за обвинуваченням, зокрема ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 КК України, щодо конфіскації майна (а.с. 7, том 3).
Постановою державного виконавця Верховинського відділу державної виконавчої служби у Верховинському районі Івано-Франківської обласі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 грудня 2023 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа (а.с. 17, том 3), та цього ж дня постановою державного виконавця накладено арешт на усе майно (рухоме і нерухоме), що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 19, том 3).
На підставі постанови державного виконавця Верховинського відділу державної виконавчої служби у Верховинському районі Івано-Франківської обласі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23 лютого 2024 року передано виконавчий лист № 341/1730/23, виданий 21 листопада 2023 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області про конфіскацію майна ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі ІВано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у зв`язку з тим, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак НОМЕР_1 , який належить боржнику на праві власності знаходиться на арешт майданчику ГУ НП в Івано-Франківській області (а.с. 28, том 3).
Постановою головного державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27 лютого 2024 року прийнято виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа (а.с. 63, зворот, а.с. 64, том 3).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частинами другою-шостою статті 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зазначено, що «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства».
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції направляв судові повістки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена адреса була вказана у позовній заяві як місце його перебування у слідчому ізоляторі. Водночас у подальшому ОСОБА_1 відбував покарання у ДУ «Коломийська виправна колонія № 41».
Однак суд першої інстанції не вжив заходів для встановлення адреси, за якою його можливо належним чином повідомити про розгляд справи, та продовжував надсилати повістки за адресою слідчого ізолятора, які неодноразово поверталися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Ба більше, згідно з протоколом судового засідання від 30 травня 2025 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з неявкою учасників справи та був відкладений на 13 год 30 хв 20 серпня 2025 року (а.с. 18, том 3). Водночас у матеріалах справи відсутні судові повістки щодо повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи на зазначену дату, а також будь-які інші докази його повідомлення про розгляд справи.
За таких обставин розгляд справи судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, призвів до порушення його права на участь у розгляді справи. З огляду на викладене доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину майна – автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; звільнити вказане майно з-під арешту та виключити його з акта опису.
При цьому як відповідача першочергово визначила ОСОБА_1 . В подальшому, ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2024 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Івано-Франківську обласну прокуратуру, а ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2024 року залучено до участі в якості співвідповідача – Головне управління Податкової служби в Івано-Франківській області.
Апеляційний суд уважає, що визначені позивачкою відповідачі не є належними відповідачами у цій справі з огляду на таке.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною другою статті 48 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава.
Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.
У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача.
Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
З матеріалів справи встановлено, що згідно із вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2023 року у справі № 341/1730/23 судом зазначено, що вирішуючи питання про речові докази, суд керується положеннями статті 100 КПК України.
Речовий доказ - автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак НОМЕР_1 , ключі від нього вирішено конфіскувати в дохід держави, а свідоцтво про реєстрацію ТЗ передати на зберігання в сервісний центр.
На виконання зазначеного вироку Галицьким районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист № 341/1730/23 у справі за обвинуваченням, зокрема ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 КК України, щодо конфіскації майна.
Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним України та Кримінально-виконавчим кодексом України.
Згідно з частиною другою статті 52 КК України додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.
Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 КК України).
Статтею 48 КВК України передбачено, що суд, який постановив вирок, який передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України).
За приписами пункту 4 частини першої статті 96-2 КК спеціальна конфіскація, серед іншого, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Тобто в спірному випадку підлягають застосуванню правила спеціальної конфіскації до знаряддя вчинення злочину.
Виконавчий лист щодо конфіскації майна ОСОБА_1 , зокрема спірного автомобіля, перебуває на виконанні в Івано-Франківському відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а тому саме цей орган має бути відповідачем у справі за позовом ОСОБА_2 , який від імені держави здійснює реалізацію функції щодо безоплатного вилучення у особи як майна так і знаррядя вчинення злочину. Залучення зазначеного органу як третьої особи не усуває цього недоліку, з огляду на відмінність процесуального статусу сторін та третіх осіб.
За таких обставин, з огляду на неналежний суб`єктний склад сторін у справі, наявні підстави для ухвалення рішення про відмову у позові із зазначених підстав.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – адвоката Бельмеги Мирослава Васильовича задоволити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2025 рокускасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Івано-Франківської обласної прокуратури, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Галицький відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання права власності на 1/2 частину на майно, звільнення майна з-під арешту та виключення його з акта опису відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 13 березня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта