ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 р. 	Справа № 440/1997/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 08.10.25 по справі № 440/1997/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Полтавській області   
про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт 1) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі – ГУНП в Полтавській області, відповідач, апелянт 2), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області, що полягає у не проведенні повного розрахунку після звільнення зі служби в ГУНП в Полтавській області та невиплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2015, 2016, 2019 роки, залишок яких складає 23 дні, а також за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, залишок яких складає - 69 днів, у загальній кількості - 92 дні невикористаних календарних днів відпусток в сумі 45 700,08 грн;
- зобов`язати ГУНП в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2015, 2016, 2019 роки, залишок яких складає 23 дні, а також за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, залишок яких складає - 69 днів, в загальній кількості - 92 дні невикористаних календарних днів відпусток в сумі 45700,08 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративний суд від 08.10.2024 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області щодо непроведення повного розрахунку після звільнення зі служби в ГУНП в Полтавській області та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2019 роки.
Зобов`язано ГУНП в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2019 роки: щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року 02 календарних днів; щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2016 року у кількості 08 календарних днів; щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 року у кількості 13 календарних днів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначив, що висновок суду першої інстанції є помилковим, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на зміст п. 12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) відповідно до якого державою гарантується надання учасникам бойових дій пільг, зокрема, додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, строком 14 календарних днів на рік.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260).
Зазначив, що відповідно до абзаців сьомого та восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
У випадку звільнення поліцейського – учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.
Посилався на практику викладену у постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі №360/4127/19 та від 14.04.2021 у справі №620/1487/20.
Крім цього, зазначив, що судом першої інстанції при винесенні рішення були знехтувані висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 16.05.2019, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив, відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , в повному обсязі, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.10.2023 у частині відмови в задоволенні позовних вимог – залишити без змін.
Зазначив, що ГУНП в Полтавській області діяло виключно на підставі та в межах чинного законодавства, не допускаючи порушення прав позивача. Таким чином, позовні вимоги про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Посилався на практику викладену у постанові Верховного Суду від 31.10.2022 у справі №241/2229/20.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові під 14.12.2023 у справі №440/1526/19, в обґрунтування того, що при звільненні грошова компенсація за невикористані календарні дні відпустки нараховується за повні відпрацьовані місяці в році звільнення. Крім того, зазначив, що на підставі пункту 8 розділу III Порядку №260 виплата грошової компенсацій передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції. 
Вказав, що аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справах №820/5122/17 від 07.08.2019 та №808/2122/18 від 31.03.2020, а саме про відсутність протиправної бездіяльності щодо виплати компенсації за невикористану відпустку за попередні роки, у зв`язку з відсутністю такого обов`язку, передбаченого спеціальним законодавством.
Зазначив, що без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про стягнення з ГУНП в Полтавській області грошової компенсації за невикористані дні відпусток є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з положеннями Порядку №260.
Вважає, що судом першої інстанції при вирішенні даної справи допущено: порушення норм матеріального права, а саме вимоги пункту 6 Розділу VI, пункту 8 Розділу III Порядку №260; порушення норм процесуального права, а саме ст. 242 КАС України.
Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
Позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 , копія якого наявна у матеріалах справи.
Відповідно до витягу з наказу начальника ГУНП в Полтавській області від 07.04.2020 №149о/с майора поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо важливих злочинів слідчого управління ГУНП звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням), 10.04.2020. 
У наказі зазначено, що ОСОБА_1 при звільненні має право на отримання грошової компенсації за невикористану в році звільнення щорічну основну оплачувану відпустку в кількості 09 календарних днів.
Відповідно до довідки управління кадрового забезпечення ГУНП в Полтавській області від 18.03.2024 №152/115/12/02-2024 у позивача наявні залишки невикористаних відпусток:
- щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року 02 календарних днів;
- додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій, за 2015 рік у кількості 13 календарних днів;
- щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2016 року у кількості 08 календарних днів;
- додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій, за 2017 рік у кількості 14 календарних днів;
- додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій, за 2018 рік у кількості 14 календарних днів;
- щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 року у кількості 13 календарних днів;
- додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій, за 2019 рік у кількості 14 календарних днів.
Не погодившись з протиправною бездіяльністю ГУНП в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2015, 2016, 2019 роки, за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльністю ГУНП в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2015, 2016, 2019 роки суд першої інстанції виходив з того, що позивач при звільненні зі служби в Національній поліції України мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним основну та додаткові відпустки. Однак, відповідачем протиправно не виплачено таку компенсацію.
Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції та зазначає.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон №580-VIII.
Відповідно до частини першої та другої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 60 Закону №580-VIII визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Відповідно до статті 93 Закону №580-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) 
Тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.
Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році.
Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб.
Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.
Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.
Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.
При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.
За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Частинами 1 та 2 статті 94 Закону №580-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом МВС України №260 від 06 квітня 2016 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абзацами 7 та 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Враховуючи наведене правове регулювання спірних відносин, колегія суддів дійшла висновку, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України та особу не може бути позбавлено такого права. 
Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII, а саме: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин 8, 11 статті 93 Закону №580-VIII, відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів, відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється, та у разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції, за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
У Рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України "Про відпустки" №504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР). 
Стаття 4 Закону №504/96-ВР встановлює такі види щорічних відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї. Щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року. Право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №504/96-ВР і частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Наведені вище висновки узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, та у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №160/5393/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 24.06.2021 у справі №520/8054/2020.
Враховуючи вище зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при звільненні позивача зі служби з ГУНП в Полтавській області, відповідач повинен був виплатити компенсацію за наявні залишки невикористаних відпусток: щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року 02 календарних днів; щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2016 року у кількості 08 календарних днів; щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 року у кількості 13 календарних днів.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що ГУНП в Полтавській області у спірних правовідносинах діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені спеціальним Законом №580-VIII, відповідно до процедури, встановленої Порядком №260, а судом першої інстанції при вирішенні даної справи допущено порушення норм матеріального права, а саме вимог пункту 8 Розділу III Порядку №260, то такі доводи скарги є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із наведеним вище.
Посилання апелянта2 на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 по справі №820/5122/17 та постанові від 31.03.2020 по справі №808/2122/18 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 по справі № 160/10875/19 у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16 і вважав правильним правовий висновок, який було викладено у постанові від 23.10.2019 в справі №826/8185/18. У зазначеній справі (постанова від 19.01.2021 по справі № 160/10875/19), Верховний Суд дійшов висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Посилання апелянта 2 на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.12.2023 у справі №440/1526/19, у постанові від 31.10.2022 по справі № 241/2229/20 колегія суддів, зважаючи на вище зазначену постанову Верховного Суду від 19.01.2021 по справі №160/10875/19 та положень ст. 346 КАС України, до уваги не приймає.
З урахуванням вище зазначених правових положень та обставин справи колегія суддів прийшла до висновку про правомірність висновку суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області стосовно не проведення повного розрахунку після звільнення зі служби в ГУНП в Полтавській області та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2019 роки та як наслідок відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги ГУ НП в Полтавській області.
Щодо виплатити позивачу грошової компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки колегія суддів зазначає. 
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання ГУНП в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за вказані роки, оскільки законодавством не передбачено можливості заміни зазначеної додаткової відпустки грошовою компенсацією.
Колегія суддів вважає такі помилковими висновки суду першої інстанції та зазначає.
Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Як вбачається з матеріалів справи позивачу, згідно з довідкою управління кадрового забезпечення ГУНП в Полтавській області від 18.03.2024 №152/115/12/02-2024 у позивача наявні залишки невикористаних відпусток, зокрема: додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій, за 2015 рік у кількості 13 календарних днів; додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій, за 2017 рік у кількості 14 календарних днів; додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій, за 2018 рік у кількості 14 календарних днів; додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій, за 2019 рік у кількості 14 календарних днів. Інформації щодо використання позивачем додаткової відпустки терміном 14 календарних днів як учасник бойових дій за 2020 рік відсутня. Тобто на час звільнення позивача зі служби в ГУ НП в Полтавській області ним не використано та не отримано компенсацію за 69 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій. 
Враховуючи вище зазначені обставини справи та правові норми, колегія суддів вважає, що позивач має право на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2015 -2020 роки та як наслідок наявні підстави для зобов`язання ГУПН в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій.
Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 20 липня 2023 року у справі №200/18480/21, від 14.04.2021 у справі №620/1487/20, 07.05.2020 у справі №360/4127/19.
Посилання суду першої інстанції на практику Верховного Суду по справі №300/4869/22 викладену у постанові від 21.12.2023 колегія суддів вважає помилковими, оскільки по справі, що розглядається суб`єктний склад правовідносин, об`єкт і предмет правового регулювання не є подібними зі справою №300/4869/22.
Верховний Суду у постанові від 21.12.2023 у справі №300/4869/22 зазначив, що "справи №360/4127/19, №620/1487/20, №200/602/20-а, №360/1874/20, №360/1362/20 стосувалися позовів осіб, звільнених зі служби в поліції, пред`явлених до територіальних управлінь Національної поліції про оскарження бездіяльності щодо невиплати їм грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасникам бойових дій.
У зазначених справах Верховний Суд дійшов висновку про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за невикористані дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Такий висновок Суд робив на основі тлумачення пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у його взаємозв`язку із приписами пункту 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року №260.
У випадку (по справі №300/4869/22) суб`єктний склад правовідносин, об`єкт і предмет правового регулювання не є подібними з переліченими справами." (п.97.97.1, 97.2, 98 постанови).
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.10.2024, в частині відмови у задоволенні позову стосовно зобов`язання ГУПН в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Як наслідок апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2024 року по справі № 440/1997/24 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у непроведенні повного розрахунку після звільнення зі служби та невиплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2020 роки залишок яких складає 69 днів та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій.
Ухвалити постанову, якою в скасованій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не проведенні повного розрахунку після звільнення зі служби та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2020 роки залишок яких складає 69 днів.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2020 роки залишок яких складає 69 днів.
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2024 року по справі №400/1997/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк