Справа № 127/298/25
Провадження № 22-ц/801/586/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Горбатюк В. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року	Справа № 127/298/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Матківської М. В., Міхасішина І. В.,
розглянув у судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цимбал Альона Анатоліївна, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Горбатюка В. В. в залі суду в м. Вінниця, повне судове рішення складено 28 квітня 2025 року,
у цивільній справі № 127/298/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:
Короткий зміст вимог
У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі - ТОВ «Українські фінансові операції») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.12.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» як первісним кредитором та ОСОБА_1 укладено Договір № 4183293 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 
При цьому вказує, що зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через систему iPay.ua. Відповідно до договору № 4183293 позивачем було успішно перераховано грошові кошти у сумі 23 000 грн на платіжну карту відповідача НОМЕР_1 . Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Первісним кредитором, 26.07.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу №26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача. Тому до позивача, відповідно до зазначеного Договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4183293 від 01.12.2023 та загальна сума заборгованості склала 132 940,00 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту – 23 000,00 грн., заборгованості за процентами – 109 940,00 грн. Станом на дату укладання Договору факторингу від 26.07.2024 №26/07/2024, строк дії Договору № 4183293 від 01.12.2023 не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з 26.07.2024 по 15.11.2024 (112 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 51 520,00 грн. Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 184 460,00 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 23 000,00 грн, суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором – 109 940,00 грн, суми заборгованості за процентами нарахованими позивачем за 112 календарних днів – 51 520,00 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Процесуальні рішення у провадженні суду першої інстанції
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 березня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів із АТ КБ «ПриватБанк».
17.03.2025 через підсистему ЄСІТС Електронний суд надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів: акту прийому передачі реєстру боржників від 26.07.2024 за Договором Факторингу №36.07./24 від 26.07.2024 та розрахунку заборгованості за Договором №4183293 від 01.12.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 15.11.2024.
24.03.2025 на поштову адресу суду надійшла відповідь №20.1.0.0.0/7-250307/62573-БТ від 17.03.2025 про надання запитуваної судом інформацію.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість у загальному розмірі 184 460 грн, з яких: 23 000 грн - заборгованість за основним боргом (сумою кредиту), 109 940 грн - сума заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 51 520 грн - сума заборгованості за відсотками, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції».
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн та витрати на оплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн. 
Рішення суду мотивоване тим, що за Договором факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право грошової вимоги до відповідача, при цьому заявлені позивачем вимоги є доведеними та обґрунтованими, а отже заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню у сумі 23 000,00 грн. Також, підписуючи договір, відповідач погодився на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У цьому випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку Договором та у погодженому сторонами розмірі. З урахуванням наведеного, місцевий суд виходив з того, що позовні вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами також підлягають задоволенню.
Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України, суд першої інстанції зазначив, що справа є незначної складності, обсяг підготовлених та наданих доказів є незначним, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження за відсутності сторін, а тому вважав доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 гривень витрат на правничу допомогу. 
Представником відповідача 27.10.2025 було подано заяву про перегляд заочного рішення та заявлено клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2025 року в задоволенні заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення від 22 квітня 2025 року відмовлено.
Заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення, в задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення – відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У січні 2026 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Цимбал А. А., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне та неправильне встановлення судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також неправильною оцінкою доказів, просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість, яка складається з: 23 000 грн – заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) та 127 190 грн – суми заборгованості за відсотками, вирішити питання розподілу судових витрат, а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи в частині сплати судового збору за подання апеляційної скарги і заяви про перегляд заочного рішення та витрати на правничу допомогу адвоката. 
Одночасно в апеляційній скарзі скаржник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.12.2025 заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.04.2025 у цій справі залишено без задоволення. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий – суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 січня 2026 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2025 року. Цією ж ухвалою відкрито апеляційне провадження у справі та зупинено дію оскаржуваного судового рішення, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 січня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду 03 березня 2026 року о 11:40 год з повідомленням сторін.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 лютого 2026 року задоволено клопотання представника ТОВ «Українські фінансові операції» – адвоката Лисенка Д. В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
За клопотанням представника відповідача – адвоката Цимбал А. А. розгляд справи відкладено на 10 березня 2026 року о 12:00 год.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2026 року задоволено клопотання представника відповідача – адвоката Цимбал А. А. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У зв`язку з відсутністю технічної можливості проведення відеоконференції розгляд справи відкладено на 17 березня 2026 року о 11:40 год.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального права в частині незастосування правових норм, що підлягали застосуванню, а саме, в частині правил обрахування відсоткової ставки за споживчими кредитами. При цьому, посилається на норми частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Зауважує, що судом першої інстанції було задоволено до стягнення суму заборгованості за відсотками не за 350 днів кредитування, а за 351 день, що на 1 день
більше, ніж строк кредитування.
Крім того вказує, що місцевим судом не було застосовано п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки.
При цьому наводить власний розрахунком заборгованості, який вважає правильним й правомірним, а саме:
з 01.12.2023 по 21.04.2024 включно пройшло 143 календарні дні, 23 000 грн сума кредиту * 2% відсоткова ставка за договором = 460,00 грн;
460 грн * 143 дні = 65 780,00 грн;
з 22.04.2024 по 19.08.2024 включно пройшло 120 календарних днів, 23 000 грн сума кредиту * 1,5% максимальна денна відсоткова ставка = 345,00 грн;
345 грн * 120 днів = 41 400 грн;
350-тим днем кредитування є 14.11.2024 включно;
з 20.08.2024 по 14.11.2024 пройшло 87 календарних днів, 23 000 грн сума кредиту * 1% максимальна денна відсоткова ставка = 230 грн;
230 грн * 87 днів = 20 010 грн.
Отже, на переконання відповідача, правильний розмір відсотків, що мав би бути обрахованим судом першої інстанції та підлягає стягненню з відповідача: 65 780+41 400+20 010 = 127 190,00 грн.
Щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу представника, то відповідач вважає, що в матеріалах справи відсутній документ, який доводив би факт переказу грошових коштів від позивача до його представника (квитанції, платіжні інструкції тощо), за яким можна було би дійти висновку про фактичне виконання умов договору про надання правничої допомоги сторонами.
Отже просить взяти до уваги, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. При цьому посилається на подібний висновок, викладений у постанові Верховного суду від 17.01.2024 у справі № 910/2158/23.
Таким чином, враховуючи, що позивачем не подано доказів здійснення оплати за договором про надання правничої допомоги, а також те, що задоволений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу адвоката є неспівмірним зі складністю справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
20 січня 2026 року від представника ТОВ «Українські фінансові операції» – адвоката Лисенка Д. В. до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому надано письмові пояснення по суті спору. У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить її залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - без змін.
23 січня 2026 року представник відповідача Цимбал А. А. подала додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому просить взяти такі пояснення до уваги, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.04.2025 – задовольнити.

Позиція учасників справи у судовому засіданні
Представник ОСОБА_1 – адвокат Цимбал А. А. в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу у її та апелянта відсутність, а також підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.  
Представник ТОВ «Українські фінансові операції» – адвокат Лисенко Д. В. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 1177 від 19.03.2019, видане Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має ліцензію на діяльність фінансової компанії з надання коштів та банківських металів у кредит, яка була видана Національним банком України від 21.03.2024.
ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000362 від 15.09.2021, видане Національним банком України, має ліцензію на діяльність фінансової компанії для здійснення діяльності з надання коштів та банківських металів у кредит та надання послуг факторингу, яка була видана НАЦКОМФІНПОСЛУГ від 26.01.2017. На підставі зазначеного ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» має право укладати договори факторингу.
26.07.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу №26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача. Витяг з реєстру боржників від 24.07.2024 про передачу клієнта ОСОБА_1 на умовах передбачених договором факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 наявний у матеріалах справи.
Згідно з листом від 29.07.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за Договорами та передачу персональних даних ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (SMS - повідомлення) боржникам, згідно реєстру SMS – повідомлень.
01.12.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4183293 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 50880 01.12.2023 
Пунктом 1.1. Договору визначено, що на умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 23 000 грн.
Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 350 днів. Детальні терміни повернення (дати) кредиту та сплати процентів визначені Додатком 1 до договору. 
Відповідно до п. 1.4. Договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: Стандартна процента ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 40 262,89% річних. 
Пунктом 1.6. визначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 184 000,00 грн.
Відповідно до п. 2.2. Суму кредиту (його частину) Товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 01.12.2023 або 02.12.2023.
Згідно з п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .
Пунктом 3.1. визначено, що Проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”.
Відповідно до п. 4.1. Договору сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. Договору.
Умовами Договору, передбачено, що відповідно до п. 5.1.3. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Клієнта але з обов`язковим повідомленням Клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення.
Згідно з п. 9.3. Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами з урахуванням особливості його підписання відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та нормативних актів Національного банку України. Договір укладений строком на 365 днів, але у будь-якому випадку Договір припиняється не раніше дати повного повернення/сплати Клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки, у разі наявності штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, або в дату дострокового повного повернення/сплати Клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом.,
Відповідно до п. 9.9 Договору, Відповідач підтверджує, що: перед укладенням цього Договору була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) вказана в ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Вебсайті; б) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», актуальна на дату укладання Договору редакція яких розміщена на Вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися; дані, що стосуються його особи (дані паспорту, РОКПП, ПІБ, місце проживання, інше), зазначені в преамбулі, та реквізитах сторін цього Договору є актуальними, правильними.
До позовної заяви позивачем додані Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». У Розділ 6 цих Правил викладений алгоритм дії фізичних осіб з якими укладається Кредитний договір в електронній формі. Відповідно до якого: Клієнт на Вебсайті обирає бажані умови кредитування, у тому числі суму та строк; клієнт розпочинає Реєстрацію в ITC Товариства через Вебсайт або Мобільний застосунок «Credit7», під час якої йому надаються для ознайомлення та прийняття гіперпосилання на Правила, Публічну пропозицію на укладення договору про встановлення ділових відносин та використання аналогів підписів (Публічна пропозиція), текст Згоди на обробку персональних даних та доступ до своє кредитної історії; у разі згоди Клієнт акцептує Публічну пропозицію шляхом накладання електронного підпису Одноразовим ідентифікатором; далі Товариство здійснює верифікацію телефонного номеру шляхом направлення Клієнту вказаними засобами зв`язку (на номер мобільного телефону) коду, який Клієнту необхідно ввести в спеціальну форму; Товариство створює обліковий запис Клієнта в ITC Товариства, та Клієнт здійснює перший ідентифікований вхід до Особистого кабінету; в Особистому кабінеті Клієнт продовжує Реєстрацію в ITC, заповнюючи необхідні поля електронної анкети та надає згоду (доступ) на отримання від третіх осіб персональних (ідентифікаційних) даних, надає інформацію, здійснює фотофіксацію себе з документами, надає інформацію та верифікує електронні платіжні засоби (платіжні картки) для перерахування коштів та здійснення погашення кредитної заборгованості; ще раз підтверджує бажані умови отримання кредиту (у тому числі суму та строк) та надсилає Заявку на розгляд Товариству; у разі прийняття позитивного рішення Товариство ознайомлює Клієнта з Паспортом споживчого кредиту та після підписання Клієнтом Паспорта споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором робить Клієнту в Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Кредитного договору, що містить усі істотні умови та підписаний зі сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства відтворені засобами копіювання; у випадку готовності Клієнта прийняти пропозицію (оферту) Клієнт натискає відповідну клавішу, що висловлює його згоду з умовами запропонованого договору, після чого Товариство надсилає Клієнту засобами зв`язку Одноразовий ідентифікатор у вигляді коду, що є електронним підписом Клієнта; у момент введення коду, зазначеного в пп.6.1.16 Правил, Клієнт направляє Товариству Електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), підписане електронним підписом Одноразовим ідентифікатором та підписує Кредитний договір. Кредитний договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, якщо інший момент набуття чинності не передбачено умовами Кредитного договору. На підписаний сторонами Кредитний договір уповноваженим працівником Товариства накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу. У випадку відправлення Кредитного договору в Особистий кабінет, Клієнт приймає та підтверджує, що дані Особистого кабінету є його контактними даними, які були ним зазначені під час укладення Кредитного договору та які дають можливість Клієнту переглядати укладений договір, завантажити на свій персональний комп`ютер або інший пристрій, створити копію на паперовому носії і таким чином отримати його у формі, що унеможливлює зміну його змісту.
У матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, де викладено інформацію, яка надавалась відповідачу до укладення договору про споживчий кредит, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки, що є додатком 1 до Договору та інформаційне повідомлення, що є Додатком 2 до Договору. Вказані документи підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 50880 01.12.2023 
Відповідно до розрахунку заборгованості, сформованого Первісним кредитором, у період з дати укладання Договору, а саме: з 01.12.2023 по 26.07.2024 (Дата укладання Договору факторингу), у Відповідача перед Первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії Договору у розмірі 109 940,00 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості, сформованим позивачем, останнім здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою (2%) на суму 51 520,00 грн. за період з 26.07.2024 по 15.11.2024 (112 календарних днів), тобто в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем.
Із зазначених розрахунків заборгованості після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до відповідача, встановлено, що останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «Українські фінансові операції», ані на рахунки первісного кредитора.
Відповідно до довідки №1800-2607 від 26.07.2024 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків та, на підставі договору ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 успішно перерахувало кошти на платіжну картку клієнта: 01.12.2023 о 05:43:07 на суму 23 000 грн, маска картки № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua -314827558.
Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-250307/62573-БТ від 17.03.2025 на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано платіжну карту № НОМЕР_2 . Надано випису з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № НОМЕР_2 за період з 01.12.2023 по 12.12.2023, відповідно до якої судом встановлено, що 01.12.2023 на картку № НОМЕР_2 зараховано переказ у сумі 23 000 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відтак, враховуючи межі апеляційного оскарження за скаргою відповідача, предметом апеляційного перегляду є вирішення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення відсотків по кредиту та відшкодування витрат на правничу допомогу.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним критеріям рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
У справі, що переглядається, судом встановлено, що 01.12.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4183293 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 50880 01.12.2023 (т. 1 а.с.27-36). 
Згідно з п. 1.1. Договору на умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 23 000 грн.
Пунктом 1.3 Договору встановлено строк кредиту 350 днів. Детальні терміни повернення (дати) кредиту та сплати процентів визначені Додатком 1 до договору. 
Згідно з п. 1.4. Договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: Стандартна процента ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 40 262,89% річних.
Також у паспорті споживчого кредиту, викладено інформацію, яка надавалась відповідачу до укладення договору про споживчий кредит, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки, що є додатком 1 до Договору та інформаційне повідомлення, що є Додатком 2 до Договору (т. 1 а.с.23-26). 
Як встановлено зі змісту договору, кредит був наданий позичальнику ОСОБА_1 виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором на реквізити платіжної картки вказаної клієнтом.
Крім того, 26.07.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу №26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 (т.1 а.с.65-69). 
Позивач надав Витяг з реєстру боржників від 24.07.2024 про передачу заборгованості клієнта ОСОБА_1 на умовах передбачених договором факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 (т.1 а.с.39).
Згідно з листом від 29.07.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за Договорами та передачу персональних даних ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (SMS - повідомлення) боржникам, згідно реєстру SMS – повідомлень (т. 1 а.с.54).
Оскільки, у позивача ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» на підставі договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024, укладеного між первісним кредитодавцем ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 , взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що він має право звертатись до суду з позовом у цій справі.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Як передбачено статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно з статтею 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Положеннями статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1048, частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частини друга статті 1050 ЦК України).
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до розрахунку заборгованості, сформованого первісним кредитором, у період з дати укладання Договору, а саме: з 01.12.2023 по 26.07.2024 (Дата укладання Договору факторингу), у відповідача перед первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії Договору у розмірі 109 940,00 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості, сформованим позивачем, останнім здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою (2%) на суму 51 520,00 грн за період з 26.07.2024 по 15.11.2024 (112 календарних днів), тобто в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем.
Згідно із зазначеними розрахунками заборгованості після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «Українські фінансові операції», ані на рахунки первісного кредитора.
Ухвалюючи рішення суду про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що внаслідок невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином, утворилася заборгованість, розмір якої становить 184 460 грн, з яких: 23 000 грн - заборгованість за основним боргом (сумою кредиту), 109 940 грн - сума заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 51 520 грн - сума заборгованості за відсотками, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції», яку суд стягнув з відповідача на користь позивача.
При цьому місцевий суд взяв до уваги, що підписуючи договір, відповідач погодився на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У цьому випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку Договором та у погодженому сторонами розмірі, отже позовні вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами підлягають задоволенню.
З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі колегія суддів не може погодитися з таких підстав.
Перевіряючи законність рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права в частині правил обрахування відсоткової ставки за споживчими кредитами, що призвело до ухвалення незаконного рішення в цій частині.
Так, з приводу нарахованих позивачем відсотків, колегія суддів зазначає, що відповідно до умов договору, сума кредиту складає 23 000,00 грн, строк кредиту - 350 днів, процентна ставка фіксована у розмірі 2,00 % в день.
ТОВ «Українські фінансові операції» вказувало, що в розрахунку заборгованості за період з 26.07.2024 по 15.11.2024 – застосовувалась відсоткова ставка 2% в день (112 календарних днів), тобто в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем.
Оскаржуваним рішенням суд задовольнив до стягнення з відповідача 109 940 грн - сума заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 51 520 грн - сума заборгованості за відсотками, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції», що загалом становить 161 460 грн.
Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 350 днів. Детальні терміни повернення (дати) кредиту та сплати процентів визначені Додатком 1 до договору.
Відсоткова ставка є стандартною, фіксованою, тобто 2% від суми виданого кредиту, а точніше 23 000*2% = 460,00 грн відсотків у день у грошовому вираженні.
Так, 161 460,00 грн (нараховані відсотки) / на 460,00 грн (нараховані відсотки в день), що становить 351 (день).
Отже судом першої інстанції було задоволено до стягнення суму заборгованості за відсотками не за 350 днів кредитування, а за 351 день, що на 1 день більше, ніж строк кредитування.
Як вказала Велика Палата Верховного суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18), після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Згідно до змісту пункту 12 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» денною процентною ставкою за договором споживчого кредитування визначаються загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
За частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до таких витрат включаються: доходи кредитодавця у виді процентів, комісії кредитодавця та супутні витрати тощо. Внаслідок чого обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки базується на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (частина третя статті 8 цього Закону).
Згідно з нормами частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Передбачений пунктом 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у частині 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Тобто вказаними положеннями закону визначено випадки, в яких можливе застосування збільшеної процентної ставки, а саме стосовно договорів, які були укладені до набрання чинності закону та якщо строк дії таких договорів продовжено вже після набрання ним чинності, що і становитиме в такому випадку перехідний період, протягом якого законодавець визначив вищезазначені процентні ставки.
Так, протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Як уже зазначалось, днем набрання чинності Закону № 3498-IX є 24.12.2023.
Таким чином починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 не більше 1,5%, з 20.08.2024 не більше 1%.
Судом першої інстанції під час вирішення спору не було застосовано пункт 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки.
Відповідач звертав увагу суду першої інстанції на вказану правову норму у заяві про перегляд заочного рішення як на обставину, яка має істотне значення для правильного вирішення справи, однак суд першої інстанції не застосував її при розгляді заяви про перегляд оскаржуваного заочного рішення.
Отже, як правильно зауважує апелянт, за договорами про споживчий кредит денна процентна ставка повинна розраховуватись на дату укладення договору з урахуванням наявних законодавчих обмежень.
Оскільки договір № 4119185 укладено 01 грудня 2023 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», якими визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, тому положення п.1.4.1 договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,00 % з 20 серпня 2024 року є нікчемними в силу положень частин п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Одночасно за приписами пункту 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі по споживчий кредит зазначається денна процента ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.
Отже, як правильно зауважує апелянт, за договорами про споживчий кредит денна процентна ставка повинна розраховуватись на дату укладення договору з урахуванням наявних законодавчих обмежень.
У період з 01 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами та вимагати їх стягнення виходячи з ставки 2% в розмірі 65 780 грн (23 000*2%*143 дні);
у період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року такий відсоток згідно закону має бути не менше 1,5%, а тому їх розмір становить 41 400 грн (23 000*1,5%*120 днів);
350-тим днем кредитування є 14 листопада 2024 включно;
у період з 20 серпня 2024 року по 14 листопада 2024 року розмір процентів за користування кредитом згідно закону має бути не менше 1%, а тому їх розмір становить 20 010 грн (23 000*1%*87 днів).
Отже з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в сумі 127 190,00 грн, а загальна сума заборгованості за Кредитним договором, яка підлягає стягненню, становить 150 190,00 грн.
При цьому апеляційний суд відхиляє аргументи, наведені представником позивача у відзиві, про те, що сторони належним чином та під підпис позичальника погодили відсоткову ставку по договору з урахуванням засад свободи договірних домовленостей, адже нормами чинного на час укладення кредитного договору законодавства були встановлені обмеження по розміру відсоткової ставки за кредитним договором, яких у правовідносинах із відповідачем, як позичальником, дотримано не було.

Щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу
Апеляційний суд не погоджується з аргументами представника відповідача про те, що позивачем не подано доказів здійснення оплати за договором про надання правничої допомоги, та, що задоволений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу адвоката є неспівмірним зі складністю справи, з урахуванням такого.
Відповідно до загального правила, визначеного в статті 141 ЦПК України судові витрати по справі поділяються між сторонами пропорційно до розміру задоволеної (відмовленої) частини заявлених вимог. Вказана пропорція розраховується судом самостійно, без відповідної заяви сторін.
Крім того, згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Отже домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 706/199/22 (провадження № 61-9325ск22).
В обґрунтування витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10 000 грн, ТОВ «Українські фінансові операції» надало: копію Договору про надання правової (правничої) допомоги №08/11/2024-А від 08 листопада 2024 року, укладеного між адвокатом Дідухом Є. О., та позивачем; рахунок-фактуру за надання правової (правничої) допомоги до Договору про надання правничої (правничої) допомоги № 4183293 від 11.12.2024; копію Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої (правничої) допомоги № 4183293 від 11.12.2024.
Відповідно до умов Договору про надання правової (правничої) допомоги № 4183293 від 11.12.2024, укладеного між адвокатом Дідухом Є. О., та ТОВ «Українські фінансові операції», викладених в п. 4.4., факт наданих послуг підтверджується Актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Сторонами також були погоджені умови оплати за зазначеним Договором, відповідно до п. 4.6 Клієнт здійснює оплату за надані послуги згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду по справі законної сили. Надані адвокатом послуги становлять 10 000 гривень.
Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України суд першої інстанції взяв до уваги, що справа є незначної складності, обсяг підготовлених та наданих доказів є незначним, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження за відсутності сторін, а тому дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 гривень витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі, посилаючись на приписи статті 134 ЦПК України, відповідач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу представника – адвоката Цимбал А. А., понесених ним у зв`язку з розглядом справи в розмірі 17 000 грн.
В обґрунтування витрат на правову допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій в розмірі 17 000 грн, представник відповідача надала: копію Угоди № 180-сз/ц-25 від 03 жовтня 2025 року; копію Акту виконаних робіт від 14 січня 2026 року; копію рахунку-фактури № СФ-180-сз/ц-25 від 14 січня 2026 року; копію квитанції до прибуткового касового ордеру №119 від 14 січня 2026 року в сумі 17 000 грн.
Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу відповідачу під час розгляду цієї справи, колегія враховує пропорційність задоволених позовних вимог, що складає 81,42 % від заявленої ціни позову, рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі незначної складності, виходячи із засад розумності та справедливості, а тому дійшла висновку про доцільність відшкодування відповідачу таких витрат в загальному розмірі 4 000 грн.
Стягнення витрат на правову допомогу в такому розмірі забезпечуватиме баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Цимбал А. А., скасувати заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2025 року та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позовних вимог товариства, та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором № 4183293 від 01 грудня 2023 року у розмірі 150 190 грн 00 коп., з яких: 23 000 грн 00 коп. – заборгованість за основним боргом (сумою кредиту), 127 190 грн 00 коп. – сума заборгованості за відсотками.

Щодо судових витрат 
В силу вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Українські фінансові операції» сплатило судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Також, окремо від витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи на правничу допомогу адвоката, ОСОБА_1 було понесено судові витрати в частині сплати судового збору за перегляд оскаржуваного заочного рішення в розмірі 605,60 грн та судовий збір за подання даної апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 грн.
Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог (81,42 %) позивач має право на відшкодування витрат зі сплати судового збору в розмірі 1 972,32 грн, а відповідач - в розмірі 787,64 грн.
Крім того, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 гривень витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів вважає за необхідне відшкодувати відповідачу такі витрати в загальному розмірі 4 000 грн.
Згідно з частиною десятою статті 141 ЦПК України, розмір судового збору, що належить стягнути з відповідача на користь позивача складає 1 184,68 грн (1 972,32 грн – 787,64 грн).
При цьому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1 000 гривень витрат на правничу допомогу (5 000 грн – 4 000 грн).
Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цимбал Альона Анатоліївна, задовольнити частково.
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, прим. 2, код ЄДРПОУ 40966896) суму заборгованості за договором № 4183293 від 01 грудня 2023 року у розмірі 150 190 (сто п`ятдесят тисяч сто дев`яносто) грн 00 коп., з яких: 23 000 грн 00 коп. – заборгованість за основним боргом (сумою кредиту), 127 190 грн 00 коп. – сума заборгованості за відсотками, судові витрати, які складаються: з судового збору в розмірі 1 184 грн 68 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 1 000 грн 00 коп.
В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повне судове рішення складено 18 березня 2026 року.

Головуючий         Ю. Б. Войтко

Судді:         М. В. Матківська

І. В. Міхасішин