ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/22195/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Ніколайчук С.В.) в адміністративній справі №160/22195/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Південно-Східне Міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
31.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Південно-Східне Міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, в якій просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.05.2025 року № 0406045585 «Про відмову в призначенні пенсії» ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 01.05.2024 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років - 29 років 03 місяці 06 днів.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач отримав рішення № 0406045585 Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.05.2025, яким в призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідної календарної вислуги років, яка має складати не менш ніж 25 календарних років і більше, у відповідності до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ, однак ці правовідносини регулюються положеннями Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», яким передбачено пільгове обчислення вислуги років для призначення пенсій осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, том рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року позов задоволено.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована правомірністю прийнятого рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки він не має 25 календарних років вислуги, необхідних для набуття права на таку пенсію відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ. Скаржник зазначає, що доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин положень Постанови №393, відповідно до яких до вислуги років має зараховуватися пільговий стаж у розмірі 29 років 03 місяці 06 днів, є безпідставними. При цьому пенсійний орган посилається на частину третю статті 7 КАС України, відповідно до якої у разі невідповідності нормативно-правового акта закону застосуванню підлягає правовий акт вищої юридичної сили. Відтак, на думку скаржника, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню приписи статті 12 Закону №2262-ХІІ, а не пункту 3 Постанови №393.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.
Третя особа правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 18.10.2006 по 14.08.2023 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України (Державна пенітенціарна служба), звільнившись з посади молодшого інспектора 1 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом, згідно з ч. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».
Наказом Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 14.08.2023 за номером 117 о/с-23 «Про Звільнення працівників», 14.08.2023 року ОСОБА_1 було звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України, згідно ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
У відповідності до наказу від 14.08.2023 року №117 о/с-23 «Про звільнення працівників» вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 17 років 09 місяців 18 днів, що у пільговому обчисленні складає 29 років 03 місяці 06 днів.
ОСОБА_1 звернувся до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції з заявою про підготовку та направлення до Пенсійного фонду документів для призначення пенсії, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2017 року № 3-1 для призначення йому пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
На підставі даної заяви Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання покарань Міністерства юстиції було направлено подання та матеріали до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.
24.06.2025 позивач отримав рішення № 0406045585 Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.05.2025 року, яким в призначенні пенсії відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідної календарної вислуги років, яка має складати не менш ніж 25 календарних років і більше, у відповідності до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.05.2025 № 0406045585, позивач звернувся до суду з цим позовною заявою.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов до висновку про їх обґрунтованість.
Переглядаючи судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Приписами частини 1 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV) визначено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Згідно з частиною 3 статті 23 Закону № 2713-IV пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України (частина 4 статті 23 Закону № 2713-IV).
Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, серед інших, мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
За змістом пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону, призначається незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Досліджуючи природу пільгового зарахування вислуги років, Верховний Суд у складі судової палати у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 зробив висновок, що таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.
Питання пільгового обчислення календарної вислуги років особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби вже досліджувалось Верховним Судом.
Так, у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 Верховний Суд у складі судової палати дійшов також таких висновків:
«…право на пільговий залік вислуги років для осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби передбачене також і Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».
Відповідно до частин 3, 4 статті 23 цього Закону пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів.».
Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу на посадах рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби і на момент звільнення його календарна вислуга в пільговому обчисленні становила більше 29 років.
За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся за призначенням за пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ вже під час дії Порядку №393, в редакції постанови Кабінету Міністрів України №119 від 16.02.2022, є безпідставними і ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, оскільки передбачене цим Порядком право на пільгове зарахування вислуги років враховується для визначення розміру пенсії, а не її призначення. При цьому, право позивача на пільгове зарахування вислуги років саме для призначення пенсії передбачене частиною 4 статті 23 Закону № 2713-IV, яка підлягає застосуванню під час вирішення цієї справи.
Аналогічний висновок за подібних обставин справи, викладений у постановах Верховного Суду від 18.02.2025 у справі №520/14878/23, від 26.02.2025 у справі №560/14729/23, від 07.03.2025 у справі №620/14330/23 та від 28.11.2025 у справі №420/28161/23, який враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
З урахуванням наведених законодавчих норм, правових висновків Верховного Суду та встановлених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0406045585 від 12.05.2025 було прийнято суб`єктам владних повноважень не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим ефективним відновленням порушеного права та інтересів позивача в даному випадку є саме зобов`язання пенсійного органу призначити з 01.05.2024 позивачу пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років - 29 років 03 місяці 06 днів.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду, а тому, враховуючи норми ч. 5 ст. 242 КАС України, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене судове рішення скасуванню.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року в адміністративній справі №160/22195/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 11 березня 2026 року. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак