Справа № 183/3954/24
№ 1-кп/183/1148/25
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42023041110000204 від 04.09.2023 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець, раніше судимого:
-19 вересня 2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, 
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, 

за участі прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_3 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в посаді курсанта 4 навчального взводу 2 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 01.07.2023, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, з метою ухилитись від військової служби в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується поблизу АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), проводив час на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та був незаконно відсутній на військовій службі до 10.04.2024.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 обставини викладені в обвинувальному акті не оспорював, повністю їх підтвердив. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого:
-ч. 5 ст. 407 КК України – самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем.
Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнає – щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, фактичні обставини провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, задовільну характеристику з місць проходження служби, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті закону, якою передбачене покарання за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення.
Приймаючи до уваги ті обставини, що ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності за злочин, який вчинив до вироку Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2025 року, суд вважає за необхідне призначити йому остаточне покарання відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Також судом встановлено, що вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.05.2025 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком 3 роки. Вирок набрав законної сили 05.06.2025 року.
Відповідно до висновку щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України сформованого Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26543/17), якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.
Отже, вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.05.2025 року, який залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, підлягає самостійному виконанню.
Процесуальні витрати та цивільний позов у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід в кримінальному провадженні не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2025 року, більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.
Строк відбування покарання рахувати з моменту набрання попереднім вироком законної сили. 
Запобіжний захід в кримінальному провадженні не обирався.
Вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.05.2025 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на строк 3 роки – виконувати самостійно.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_3 в той же строк, з моменту вручення копії вироку.
Копію вироку вручити ОСОБА_3 та прокурору негайно.

Суддя ОСОБА_1