П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 572/816/23
Провадження № 22-ц/4815/21/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Вирівська сільська рада
Сарненського району Рівненської області 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 05 червня 2024 року у складі судді Ведяніної Т.О., постановлене в м. Сарни Рівненської області о 13 годині 57 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – Вирівська сільська рада Сарненського району Рівненської області, про усунення перешкод в користуванні майном. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , яке набула відповідно до рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2010 року. Право власності позивачем зареєстровано відповідно до вимог закону. Суміжним із позивачем землекористувачем є відповідач ОСОБА_2 , господарство якої розташовано по АДРЕСА_2 . Належне позивачеві будинковолодіння складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, одна із яких розміщена вздовж АДРЕСА_1 по межі належної їй земельної ділянки. Проїзд та прохід до господарства ОСОБА_2 проходить повздовж господарства позивача з тієї сторони, де розташоване господарське приміщення ОСОБА_1 , розташування якого не виходить за межі земельної ділянки, належної позивачці, та не порушує меж вулиці, де розташований прохід та проїзд до господарства ОСОБА_2 , при чому вказаний проїзд відноситься до земель загального користування, через що не підлягає приватизації. Орієнтовно навесні 2021 року ОСОБА_2 від вулиці Зарічна встановила ворота та хвіртку з металопрофілю, перекривши у такий спосіб проїзд та прохід до належного позивачу господарського приміщення. Демонтувати ворота та хвіртку в добровільному порядку відповідач відмовилась. Крім цього, в процесі перевірок скарг позивача Вирівською сільською радою було рекомендовано ОСОБА_2 в термін до 03 травня 2021 року зняти та змістити встановлене нею огородження, однак, вказану рекомендацію відповідач проігнорувала. Вважає, що діями відповідача чиняться перешкоди у доступі ОСОБА_1 до належного їй майна, яке вона не може обслуговувати, а відтак дії відповідача порушують її права як власника, що і стало підставою для звернення із цим позовом до суду. Просила суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй власністю, зобов`язавши відповідача демонтувати ворота та хвіртку з металевого профілю, облаштовані на земельній ділянці загального користування (проїзд) з АДРЕСА_1 , які встановлені впритул до тильної сторони належної позивачеві господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . 

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 05 червня 2024 року вказаний позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй власністю – господарським приміщенням, зобов`язавши відповідача демонтувати ворота та хвіртку з металевого профілю, облаштовані на земельній ділянці загального користування (проїзд) з АДРЕСА_1 , які встановлені впритул до тильної сторони належної позивачеві господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . 

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що межі земельної ділянки позивачки ОСОБА_1 розміром 0,021 га мають чіткі межі, які не накладаються на межі суміжної земельної ділянки, належної їй, а тому порушення прав позивачки відсутнє. Додає, що з боку її земельної ділянки розташована задня стінка господарського приміщення позивачки, жодних заїздів до її домоволодіння з цього боку немає. Зазначає, що доступ (заїзд) до подвір`я домоволодіння позивачки забезпечується зі сторони АДРЕСА_1 , а не через проїзд від її земельної ділянки. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що земельна ділянка, на якій нею встановлені ворота, відноситься до земель загального користування та пояснює, що нею було успадковано майнові права після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також набуто у користування для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га. Додає, що оскільки на цій земельній ділянці розташований належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими спорудами, то в силу вимог ст. 118 ЗК України нею були здійснені всі необхідні заходи для отримання цієї земельної ділянки у власність, яке не було нею реалізоване з вини Вирівської сільської ради через прийняття нею неправомірних рішень, які були предметом окремого судового розгляду. Вказує, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року у справі № 460/132/24, яке було залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 (провадження № А/857/20183/24) визнано протиправним та скасовано рішення Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області №714 від 29.11.2022 року про відмову в затвердженні технічної документації із землеустрою, а також визнано нечинним рішення Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області № 602 від 16.02.2022 року про затвердження генерального плану з планом зонування території населеного пункту Зарів`я Сарненського району Рівненської області, яким затверджено містобудівну документацію Генеральний план з планом зонування території населеного пункту Зарів`я Сарненського району Рівненської області, розроблену Приватним підприємством Землебудпроект, в частині віднесення земельної ділянки, що має кадастровий номер 5625488800:03:002:0020, до земель загального користування житлової та громадської забудови та зобов`язано Вирівську сільську раду Сарненського району Рівненської області прийняти рішення щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_2 . Наголошує, що вказаним судовим рішенням встановлено істотні для вирішення даної справи обставини, зокрема те, що земельна ділянка площею 0,25 га що має кадастровий номер 5625488800:03:002:0020 та знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , належить їй, ОСОБА_2 , на праві користування з обов`язком Вирівської сільської ради передати її у власність саме в тому ж обсязі і межах, який зазначений у витязі ДЗК від 07.09.2021 № НВ-6315925802021, а саме площею 0,25 га. Наголошує, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року у справі № 460/132/24 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 було визнано незаконним спосіб вилучення частини належної їй частини земельної ділянки площею 0,0173 га та віднесення її до земель загального користування. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно, ґрунтуючись лише на повідомленнях Вирівської сільської ради, котре носить рекомендаційний характер, визнав доведеним факт належності позивачці на праві власності земельної ділянки та факт порушення прав позивачки нею, ОСОБА_2 , як суміжним землекористувачем. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 набула права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1,02 га, що підтверджується копією рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2010 року. 
Право власності позивачкою зареєстровано відповідно до вимог закону, що підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав №28517823 від 27 грудня 2010 року.
Відповідно до Інформації, сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» №5003653651230 від 26 лютого 2023 року ОСОБА_1 є власником цілої частки вказаного майна, форма власності – приватна, підстава – рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2010 року. 
Відповідно до копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2105550282021, сформованого станом на 13 жовтня 2021 року – ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га., розташованої по АДРЕСА_1 , межі ділянки визначені на місцевості: рішенням Вирівської сільської ради №750 від 03 лютого 2023 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .
Суміжним землекористувачем ОСОБА_1 є ОСОБА_2 ..
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав від 14 лютого 2023 року №322735757, ОСОБА_1 є власником вказаної вище земельної ділянки площею 0,25 га, розмір частки цілий, форма власності – приватна.
Таким чином, сторони у справі є суміжними землекористувачами, що підтверджує Інформація додатку «Реєстр нерухомості» №5003653647206 від 26 лютого 2023 року, згідно із яким ОСОБА_2 є власником будинковолодіння по АДРЕСА_2 . 
Спірні відносини між сторонами виникли з приводу користування ними суміжними земельними ділянками. 
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказувала на порушення відповідачем ОСОБА_4 її прав як власника земельної ділянки, які не пов`язані із позбавленням права володіння, тобто, її позов спрямований на захист від дій, які перешкоджають користуватись належним їй майном – господарською будівлею. 
Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Як вбачається із повідомлення Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області №02-8-410 від 05 квітня 2021 року за підписом сільського голови Опалька С., при виїзді комісії сільської ради за зверненням позивача дійсно на місці з`ясовано, що з боку ОСОБА_2 виявлено факт встановлення огорожі, яка є перешкодою для використання ОСОБА_1 належного їй майна, в зв`язку із чим ОСОБА_2 рекомендовано в термін до 03 травня 2021 року зняти та змістити існуючі ворота, забезпечивши ОСОБА_1 доступ до належного їй господарського приміщення. 
Однак, рекомендації сільської ради відповідачем не виконані, на доведення чого позивачем надано її письмові заяви, датовані 05 травня, 25 червня, 05 серпня 2021 року. Вказані обставини підтверджені додатково повідомленнями за наслідками розгляду вказаних заяв Вирівською сільською радою №02-8-642 від 21 травня 2021 року, №02-8-641 від 21 травня 2021 року, №02-8-247 від 30 червня 2021 року та №02-8-1380 від 08 листопада 2021 року. 
Згідно з приписами статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Пунктом 3) частини 2 статті 16 ЦПК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Як вбачається із рішень Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року та від 04 червня 2025 року у справі № 460/132/24, визнано нечинним рішення Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області № 602 від 16.02.2022 про затвердження генерального плану з планом зонування території населеного пункту Зарів`я Сарненського району Рівненської області, яким затверджено містобудівну документацію Генеральний план з планом зонування території населеного пункту Зарів`я Сарненського району Рівненської області, розроблену Приватним підприємством Землебудпроект, в частині віднесення земельної ділянки, що має кадастровий номер 5625488800:03:002:0020, до земель загального користування житлової та громадської забудови; визнано протиправним та скасовано рішення Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області № 714 від 29.11.2022 про відмову в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), АДРЕСА_2 на території Вирівської сільської територіальної громади Сарненського району Рівненської області, у зв`язку з невідповідністю містобудівної документації та зобов`язано Вирівську сільську раду Сарненського району Рівненської області прийняти рішення щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), АДРЕСА_2 , на території Вирівської сільської територіальної громади Сарненського району Рівненської області, площею 0,2500 га, що має кадастровий номер 5625488800:03:002:0020 та передачі її у власність.

Разом з тим, станом на час апеляційного перегляду справи Рівненським апеляційним судом рішення щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), АДРЕСА_2 , на території Вирівської сільської територіальної громади Сарненського району Рівненської області, площе 0,2500 га, кадастровий номер 5625488800:03:002:0020 та передачі її у власність Вирівською сільською радою Сарненського району Рівненської області не приймалося.

Згідно норм чинного законодавства право користування цією земельною ділянкою не надає апелянту беззаперечного права набуття цієї земельної ділянки у власність саме у визначеній нею конфігурації. Для цього законом передбачена процедура виготовлення технічної документації на кожну земельну ділянку, яка повинна відповідати положенням законодавства та відповідних підзаконних нормативних актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. При цьому, саме у процесі її виготовлення проводиться комплекс топографо-геодезичних робіт, під час яких уточнюється остаточна конфігурація та площа земельної ділянки, встановлюються її межі, які підлягають погодженню із суміжними землевласниками та земелекористувачами. Під час проведення цих процедур можливе збільшення або зменшення загальної площі такої земельної ділянки, зміна її конфігурації, але в межах розмірів, визначених ст. 121 Земельного кодексу України, і лише після цього така земельна ділянка передається у власність конкретній особі після її затвердження в порядку, встановленому нормами чинного законодавства.

Покликання апеляційної скарги на те, що оскаржуваним рішенням Вирівська сільська рада вилучила у відповідачки частину земельної ділянки площею 0,0173 га, яка нібито була у неї в користуванні, апеляційним судом відхиляються як такі, що не підтверджені жодними доказами, адже не існує рішення будь-якого органу про передачу чи надання їй у користування такої земельної ділянки. Окрім того, відсутні будь-які висновки «про визнання незаконним способу вилучення частини земельної ділянки площею 0,0173 га та віднесення її до земель загального користування» і у рішеннях Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року та від 04 червня 2025 року у справі № 460/132/24, які набрали законної сили.
Більш того, наявність чи відсутність рішення Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), АДРЕСА_2 , на території Вирівської сільської територіальної громади Сарненського району Рівненської області, площею 0,2500 га, кадастровий номер 5625488800:03:002:0020 та передачу її у власність ОСОБА_2 , жодним чином не скасовує того факту, що між земельною ділянкою, кадастровий номер 5625488800:03:002:0020, та належною ОСОБА_1 на праві приватної власності земельною ділянкою, що має кадастровий номер 5625488800:03:002:0021, на якій розміщена спірна господарська будівля, наявний проїзд із дороги загального користування, який позначений на Абрисі обміру земельної ділянки в АДРЕСА_2 , яка знаходиться у користуванні гр. ОСОБА_2 та Абрисі зйомки земельної ділянки в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 . 
Зазначений проїзд, шириною 1,65 м, не входить до земельної ділянки, яка має кадастровий номер 5625488800:03:002:0020, та не перебуває у користуванні відповідачки і, відтак, не може бути передано їй у власність.
Окрім цього, як встановлено судом, ворота та хвіртка з металевого профілю, які встановила ОСОБА_2 , облаштовані нею, в тому числі на земельній ділянці – проїзді з АДРЕСА_1 , які встановлені впритул до тильної сторони господарської будівлі. Із вищенаведених ОСОБА_5 вбачається, що ворота та хвіртка з металевого профілю встановлені апелянтом саме з прохідної та проїзної частини АДРЕСА_1 , по всій довжині господарського приміщення позивача, що унеможливило вхід позивачці до вказаного господарського приміщення, яке їй належить. З огляду на наведене, твердження апеляційної скарги про те, що прохід у цій частині вільний і що відповідачка не чинила позивачці жодних перешкод, не відповідає дійсності. 
Так само, не відповідає дійсності твердження апелянта про те, що належна позивачу господарська будівля нібито розміщена не на АДРЕСА_1 , а на межі земельних ділянок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та 50 с. Зарів`я, оскільки встановлення відповідачкою воріт та хвіртки з металевого профілю у даному проїзді шириною 1,65 м, який належить до земель загального користування, і перебуває у комунальній власності, порушує права позивача, захистом яких і обумовлений це позов.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує положення ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій», затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 р. № 104, якими передбачено, що у межах садибної та дачної забудови відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.
Аналогічні вимоги містяться у Технічних вказівках щодо визначення меж земельних ділянок спільної та спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб на забудованій території у населених пунктах, затверджених Державним комітетом України по земельних ресурсах від 18.05.1998 року, де вказано, що санітарний розрив між земельними ділянками має становити не менше 1 м від бічної межі ділянки до стіни житлового будинку або господарської споруди.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, задовольнивши позовні вимоги, та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 05 червня 2024 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 05 червня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.
Судді: Гордійчук С. О.
Шимків С. С.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду 
Суддя Рівненського
апеляційного суду Ковальчук Н. М.
20 березня 2026 року