ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

08 квітня 2025 року	Справа № 160/8112/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

18 березня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з майна та коштів боржника - Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», що накладені в межах виконавчого провадження № 44460228. 
Позовна заява обґрунтована тим, що 28.09.2015 р. відповідачем в межах виконавчого провадження №44460228, на підставі постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2013 р. у справі №804/3353/13-а винесена постанова про накладення арешту на кошти, що містяться на всіх рахунках боржника, які належать Державному підприємству «Криворізька теплоцентраль». В подальшому відповідачем, 14.11.2016 р. на підставі вимог п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки рішення суду про стягнення з юридичної особи податкового боргу не підлягає виконаню органами державної виконавчої служби, а виконується органами доходів і зборів. Позивач стверджує, що відповідачем протиправно після повернення виконавчого документу стягувачу не знято арешт коштів з рахунків боржника, у зв`язку з чим був змушений звернутися до суду із цим позовом. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи з урахуванням особливостей ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Крім того, цією ухвалою суду зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в строк до 31.03.2025 р. (включно) надати належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 44460228.
31 березня 2025 року від Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на виконання ухвали суду, повідомлено, що копії матеріалів виконавчого провадження № 44460228 неможливо надати до суду у зв`язку з його знищенням.
01 квітня 2025 року від Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони зазначили, що позивач набув статусу боржника не з моменту відкриття виконавчого провадження № 44460228, а з 05.08.2014 р. - з часу видачі Дніпропетровським окружним адміністративним судом виконавчого листа № 804/3353/13-а. У листі від 13.11.2024 р. Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомив позивача про підстави зняття арешту з майна та грошових коштів на час повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 44460228. Законні підстави зняття арешту були відсутні, інформація про виконання рішення суду за яким було відкрито виконавче провадження №44460228 до державного виконавця не надходила. Крім того, позивач надав суду в якості доказу постанови державного виконавця з Автоматизованої системи виконавчого провадження № 44460228, тобто він мав доступ до АСВП № 44460228 з часу отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Позивач не заперечує проти того, що не отримував постанову про повернення виконавчого документу у ВП № 44460228. Позивач більше ніж 8 років не оскаржував постанову про повернення виконавчого документу у ВП № 44460228, не оскаржував постанови про арешт майна та грошових коштів, не звертався до державного виконавця та до суду про зняття арешту з майна та грошових коштів, які належать позивачу, не надав інформацію про виконання рішення суду у справі № 804/3353/13-а. Отже, має місце не неправомірна бездіяльність державного виконавця, а недбале ставлення позивача до стану своїх справ у виконавчому провадженні, позивач оминає питання виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 804/3353/13-а.
07 квітня 2025 року від Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначив, що виконавець, встановивши ту обставину, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2013 р. у справі №804/3353/13-а про стягнення з ДП «Криворізька теплоцентраль» податкового боргу не підлягає виконанню органами виконавчої служби, і повернувши при цьому виконавчий документ без виконання стягувачу, підтвердив ту обставину, що зазначене рішення не буде в примусовому порядку виконуватися органом виконавчої служби в подальшому, а тому підстави для збереження чинності арештів, накладених в межах виконавчого провадження № 44460228 - відсутні. Таким чином, застосування арешту майна (коштів) боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Наявність протягом тривалого часу (майже 8 років) нескасованого арешту коштів АТ «Криворізька теплоцентраль», що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банківських установах, за умови відсутності (завершення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на вільне володіння своїми коштами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд зазначає таке.
Згідно з відомостями комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2013 р. у справі №804/3353/13-а позов Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення коштів за податковим боргом задоволено, а саме: стягнути з Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» (код ЄДРПОУ 00130850) суму податкового боргу з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 42240722,48 грн. 
Постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2013 р. у справі №804/3353/13-а набрала законної сили 06.02.2014 р.
На виконання вищеозначеної постанови суду, Дніпропетровським окружним адміністративним судом 05.08.2014 р. позивачу видано виконавчий лист.
Виконавчий лист щодо про стягнення заборгованості позивачем було подано для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
21 серпня 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Сіщуком В.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №44460228 з примусового виконання виконавчого листа №804/3353/13-а, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 05.08.2014 р.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстицї України Кузьменком О.С. 28.09.2015 р. накладено арешт на кошти Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», що містяться на всіх рахунках в банківських установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.
14 листопада 2016 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С., керуючись п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.
Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» 24.10.2024 р. звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту з майна та коштів.
Листом Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.12.2024 р. №20034 розглянуто звернення позивача про зняття арешту з рахунків та повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту, передбачених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач, не погоджуючить щодо незняття арешту з рахунків боржника, звернувся до суду з цією позовною заявою. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку станом на дату відкриття виконавчого провадження у спірних правовідносинах регулювались Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV.
Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно пункту 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Частиною 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV було встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до частин 2 та 3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Отже, державний виконавець наділений правом накладати арешт на майно боржника, з метою забезпечення реального виконання рішення.
05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII.
При цьому, 14 листопада 2016 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С., керуючись п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.
Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу обґрунтована тим, що рішення суду про стягнення з юридичної особи податкового боргу не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, а виконується органами доходів і зборів.
Позивач зазначає, що при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, відповідач повинен був зняти арешт з майна боржника.
Надаючи оцінку зазначеним правовідносини суд зазначає, що згідно п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Відповідно частини 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII , у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною 1 цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску.
На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.
Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.
У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно частини 4 та 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Аналіз наведених норм, чинного на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу (14.11.2016 р.), законодавства, дає підстави для висновку, що державний виконавець не повинен був знімати арешт з рахунків позивача при поверненні стягувачу виконавчого документу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII в редакції чинній на час подання заяви про зняття арешту з рахунків позивача, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Враховуючи відсутність в даному випадку підстав для зняття арешту, встановлених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, арешт може бути знятий виключно за рішенням суду.
При цьому, чч. 1, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Згідно з відомостями комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 р. у справі №804/3353/13-а:
- замінено стягувача по справі №804/3353/13-а за адміністративним позовом Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення коштів за податковим боргом, а саме: Криворізьку північну міжрайонну державну податкову інспекцію Дніпропетровської області Державної податкової служби на Криворізьку північну обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
- замінено боржника по справі №804/3353/13-а за адміністративним позовом Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення коштів за податковим боргом, а саме: Державне підприємство «Криворізька теплоцентраль» на Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль".
Водночас, 14.11.2016 р. постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчий документ повернуто та станом на момент звернення позивача до суду (18.03.2025 р.) наведений виконавчий документ на виконанні не перебував.
Суд зазначає, що в постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 14.11.2016 р. ВП №44460228 зазначено, що процедура погашення податкового боргу є самостійною процедурою, яка регулюється окремними нормами Податкового кодексу України, а не законодавством про виконавче провадження. Виняток із наведеного правила становить процедура стягнення податкового боргу з фізичної особи.
Отже, чинне законодавство передбачає окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу.
Крім того, матеріали справи не містять будь-які документально підтверджені відомості про те, що в період з 14.11.2016 р. (повернення виконавчого листа стягувачу) до дня розгляду цієї справи в суді органами державної виконавчої служби проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2014 р.
Оскільки станом на день розгляду цієї справи вказаний виконавчий лист повторно не пред`явлений до виконання, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не вирішувалось, а вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим, суд дійшов переконання, що збереження більше 9 років арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право боржника (позивача в цій справі).
Наведене відповідає практиці Верховного Суду, яка викладена в постановах від 02.08.2023 р. у справі № 2306/4489/22 і від 04.10.2023 р. у справі № 161/7015/15-ц.
Отже арешт, накладений у межах виконавчого провадження №44460228, з огляду на фактичне його завершення, а також наявних у матеріалах справи доказів, станом на момент розгляду цієї справи судом втратив своєю актуальність як засіб забезпечення реального виконання рішення, а тому підстави для продовження його існування відсутні.
Іншого відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, а з матеріалів справи не встановлено.
Водночас, зі змісту листа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України слідує, що виконавче провадження № 44460228 знищене 04.05.2020 р. у зв`язку з закінченням строків його зберігання.
Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 р. №1829/5 затверджено «Правила ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», згідно яких відповідно до пункту 1 розділу Х та пункту 1 розділу ХІ якого завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року.
Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.
Відповідно до Акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 04.05.2020 р., затвердженим директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підтверджено знищення виконавчих проваджень, завершених у 2016 році, через закінчення строків їх зберігання, зокрема виконавче провадження №44460228 з виконання виконавчого листа від 05.08.2014 р. у справі №804/3353/13-а, який виданий Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Згідно з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 03.11.2021 р. (справа № 161/14034/20), наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності чинного виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Виходячи з того, що виконавче провадження фактично було завершено та знищено, відсутні докази, які давали б підстави для висновку про обґрунтованість існування арешту, накладеного на підставі постанови про арешт коштів боржника, виданої Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №44460228.
Враховуючи встановлені судом обставини справи та становище, в якому опинився позивач у зв`язку з існуванням чинного арешту, суд приходить до висновку, що належним та найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача у цьому випадку є зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з коштів, які належать Акціонерному товариству «Криворізька теплоцентраль», накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника, виданої Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ВП №44460228.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами, суд вважає, що позов належить задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладені норми, а також задоволення позовної заяви, суд зазначає про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних відповідача судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (50014, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, код ЄДРПОУ 00130850) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, код ЄДРПОУ 00015622) про зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, код ЄДРПОУ 00015622) зняти арешт з коштів боржника - Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (50014, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, код ЄДРПОУ 00130850), накладеного на підставі постанови про арешт коштів боржника від 28.09.2015 р. Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у межах виконавчого провадження №44460228.
Стягнути на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (50014, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, код ЄДРПОУ 00130850) сплачену суму судового збору в розмірі 3028,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, код ЄДРПОУ 00015622).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко