ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Львів	справа № 380/19873/25	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (відповідач-1/ ІНФОРМАЦІЯ_3 ), військової частини НОМЕР_1 (відповідач-2), ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-3/ ІНФОРМАЦІЯ_4 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) (третя особа/ ІНФОРМАЦІЯ_5 ), в якому із урахуванням заяви від 17 жовтня 2025 року про уточнення позовних вимог просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 в частині направлення 12 вересня 2025 року на медичний огляд ВЛК ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; 
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) «Про призов військовозобов`язаних і резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 12 вересня 2025 року № 2610 щодо мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 вересня 2025 року № 268 в частині зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ; 
- стягнути з відповідачів судові витрати на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , що складаються із судового збору, солідарно.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебував на військовому обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_7 . Упродовж тривалого часу позивач отримував відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу другого частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як педагогічний працівник. 08 вересня 2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_8 , на військовому обліку в якому перебував, із заявою та підтвердними документами про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та 12 вересня 2025 року таку відстрочку отримав на строк до 05 листопада 2025 року, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_8 від 12 вересня 2025 року № 11551. 
Однак, незважаючи на вказане, 12 вересня 2025 року працівники групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 доставили позивача до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , де протиправно взяли його на військовий облік військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 , в той час коли він перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 за зареєстрованим місцем проживання. Того ж дня позивач пройшов військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 та був визнаний придатним до військової служби за станом здоров`я. Після цього, начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 видав спірний наказ про мобілізацію позивача, який не був наданий йому для ознайомлення. На підставі цього наказу позивача було призвано на військову службу за мобілізацією у військову частину НОМЕР_1 , де було видано оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу цієї військової частини.
Такі дії та накази відповідачів позивач уважає протиправними, оскільки 12 вересня 2025 року він не підлягав медичному огляду військово-лікарською комісією та призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оскільки йому було надано відстрочку до 05 листопада 2025 року. У своїй діяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 грубо порушив два пункти Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі - Порядок № 560), а саме пункт 60, відповідно до якого до ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та пункт 63, відповідно до якого військовозобов`язані, які звернулися до РТЦК із заявою про надання відстрочки, до ухвалення рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Вказане зумовило протиправну мобілізацію позивача та, як наслідок, видання наказів про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та зарахування до списків особового складу частини, а тому такі накази повинні бути скасовані, як протиправні. З метою належного захисту порушеного права позивача належить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу цієї військової частини.
З огляду на вказане просить заявлений позов задовольнити повністю.
Позиція відповідача-1 викладена у відзивах на позовну заяву від 06 жовтня 2025 року, від 03 листопада 2025 року та від 05 листопада 2025 року. 
У відзиві на позовну заяву від 06 жовтня 2025 року відповідач-1 вказує, що відповідно до даних обліку позивачу раніше була надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації до 07 серпня 2025 року. Після закінчення зазначеного строку правових підстав для продовження відстрочки він не мав. На підставі Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни, які не мають чинної відстрочки чи підстав для звільнення, підлягають призову під час мобілізації. У зв`язку з цим, 12 вересня 2025 року позивач був правомірно мобілізований у межах повноважень та відповідно до чинного законодавства України. Правовими підставами для мобілізації позивача стали: закінчення строку дії відстрочки від призову 07 серпня 2025 року; відсутність рішень чи підстав для продовження відстрочки; норми статей 22, 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; факт дії на території України правового режиму воєнного стану, що зумовлює обов`язковість виконання мобілізаційних заходів усіма військовозобов`язаними, які не мають відстрочки та підстав для відстрочки. Тож, дії ІНФОРМАЦІЯ_3 є законними та обґрунтованими, здійснені в межах наданих повноважень і відповідно до вимог чинного законодавства України. 
У відзивах на позовну заяву від 03 листопада 2025 року та від 05 листопада 2025 року (які ідентичні за змістом) відповідач-1 зазначає, що згідно з даними Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивач перебував на обліку як військовозобов`язаний. 12 вересня 2025 року в рамках здійснення заходів з оповіщення мобілізації населення та пошуку осіб, які ухиляються від мобілізації, було виявлено громадянина ОСОБА_1 . За результатами звірки персональних даних встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 та відповідно до бази АІКС «Оберіг» підлягав призову на військову службу. Інформації про внесення відстрочки від призову на військову службу не було. 12 вересня 2025 року позивач пройшов військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 та був визнаний придатним до військової служби, після чого був скерований для проходження служби за мобілізацією у військову частину НОМЕР_1 . 
З огляду на вказане у задоволенні позову просить відмовити повністю.
На спростування доводів відповідача-1, викладених у відзиві на позовну заяву від 06 жовтня 2025 року, позивач подав відповідь на відзив, у якій вказує, що покликання ІНФОРМАЦІЯ_3 , наведені у цьому відзиві, не відповідають дійсності. Після закінчення строку дії попередньої відстрочки, а саме після 07 серпня 2025 року, позивач не втратив правову підставу для продовження відстрочки, оскільки продовжив працювати вчителем та не втратив свого статусу педагогічного працівника, до моменту його незаконної та протиправної мобілізації. У період з 08 вересня 2025 року до 12 вересня 2025 року – з моменту подання заяви про надання відстрочки із підтвердними документами до ухвалення комісією ІНФОРМАЦІЯ_8 рішення про надання або ненадання йому відстрочки, позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі положень пункту 60 Порядку № 560. А з 12 вересня 2025 року позивачу було надано відстрочку на підставі абзацу другого частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до 05 листопада 2025 року, тож він не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період до 05 листопада 2025 року.
Також позивач покликається на окремі процесуальні недоліки поданого відповідачем-1 відзиву, зокрема незазначення номера справи, ненадання документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, нереєстрації електронного кабінету, з огляду на що звертає увагу на те, що за вказаних обставин суд має право вирішити цю справу за наявними матеріалами.
Щодо окремих процесуальних недоліків поданого відповідачем-1 відзиву на позовну заяву від 06 жовтня 2025 року, на які покликається позивач, то суд з метою повного та всебічного встановлення всіх обставин справи, урахування позиції сторони відповідача-1 з розглядуваного спору, а відтак ухвалення законного й обґрунтованого рішення та належного виконання завдань адміністративного судочинства, передбачених КАС України, уважає за необхідне прийняти такий відзив до розгляду. 
Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву від 14 жовтня 2025 року. Відповідач-2 вказує, що військова частина НОМЕР_1 , видаючи спірний наказ про зарахування позивача до списків особового складу цієї військової частини, діяла на підставі іменного списку, наданого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та враховувала презумпцію належного виконання цим органом свого обов`язку щодо перевірки наявності або відсутності підстав для надання відстрочки. Перевірка таких підстав та надання відстрочок не належать до компетенції військової частини. У межах повноважень військова частина НОМЕР_1 на підставі наказу від 12 вересня 2025 року № 268 зарахувала позивача, направленого з ІНФОРМАЦІЯ_3 , до списків особового складу для проходження базової та фахової підготовки, взяла на всі види забезпечення та призначила на посаду курсанта. Тож, протиправних дій військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування позивача до списків особового складу військової частини немає. Призов позивача на військову службу під час мобілізації здійснено відповідно до вимог чинного законодавства з дотриманням установленої процедури. У зв`язку з цим зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини від 12 вересня 2025 року № 268 є правомірним. Отже, відсутні правові підстави для визнання зазначеного наказу протиправним та його скасування. 
Відповідач-2 відзначає, що рішення про мобілізацію та призов мають індивідуальний характер і є актами разової дії, які вичерпують свою юридичну силу після реалізації, - у цьому разі після фактичного призову позивача та його направлення для проходження військової служби. Після видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 вересня 2025 року № 268 між сторонами виникли нові правовідносини, пов`язані з проходженням військової служби, правове регулювання яких здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. Вказаними актами не передбачено можливості припинення таких правовідносин у спосіб судового скасування раніше виданого наказу про призначення до військової частини. Такий спосіб не є юридично ефективним та не призведе до фактичного поновлення порушеного права позивача. Якщо позивач на сьогодні не може проходити військову службу з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то він має право у встановленому порядку ініціювати питання про звільнення з військової служби. 
З огляду на вказане у задоволенні позову до військової частини НОМЕР_1 просить відмовити повністю.
Позиція відповідача-3 викладена у відзиві на позовну заяву від 31 жовтня 2025 року. Відповідач-3 пояснює, що згідно з даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивач перебував на обліку як військовозобов`язаний. 12 вересня 2025 року в рамках здійснення заходів оповіщення, мобілізації населення та пошуку осіб, які ухиляються від мобілізації, згідно із Законом України «Про правовий режим воєнного стану» працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 на території відповідальності виявили громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 квітня 2023 року № 318 позивача було оповіщено про оголошення Указом Президента України № 65/2022 військового стану в зв`язку з агресією Російської Федерації, доведено статтю 65 Конституції України, про те що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Після цього, позивача було запрошено до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних. За результатами звірки персональних даних встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів підлягає призову на військову службу. Інформації про внесення чи надання відстрочки від призову на військову службу ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі призовників військовозобов`язаних та резервістів не було. Документів, що підтверджували б право на відстрочку від призову за загальною мобілізацією за статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», позивач не надав. Після чого позивача було взято на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_3 та скеровано на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби. 12 вересня 2025 року позивач пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатний до військової служби. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_3 , то начальник цього відділу розпочав процедуру мобілізації щодо ОСОБА_1 , після завершення якої надано інформацію про придатність до військової служби відповідно до довідки військово-лікарської комісії ОСОБА_1 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після чого через Єдиний державний реєстр призовників військовозобов`язаних та резервістів був згенерований наказ від 12 вересня 2025 року № 2610 «Про призов військовозобов`язаних сержантського та солдатського складу до Збройних Сил України за загальною мобілізацією» і підписаний електронним підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 12 вересня 2025 року о 09 год. 47 хв. щодо ОСОБА_1 . Отже, позивач почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації та набув статусу військовослужбовця. 
Відповідач-3 також стверджує, що підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, визначені частиною четвертою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Після видання спірного наказу виникли нові правовідносини з проходження військової служби, особливості яких визначаються України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. Цими актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби у спосіб скасування наказів про призов. Цей наказ вже реалізований, позивач зарахований до особового списку військової частини та розпочав виконання службових обов`язків за посадою, а тому його скасування без ухвалення відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.
З огляду на вказане у задоволенні позову просить відмовити повністю.
Третя особа подала пояснення у справі від 15 жовтня 2025 року, в яких вказує, що 08 вересня 2025 року позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_8 та подав заяву (вх. 14975 від 10 вересня 2025 року) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 12 вересня 2025 року (протокол № 33) Комісія при ІНФОРМАЦІЯ_7 розглянула заяву позивача та підтвердні документи щодо надання йому відстрочки на вказаній підставі. За результатами розгляду позивачу надано відстрочку від призову під час мобілізації на підставі пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як педагогічному працівнику (довідка № 11551 від 12 вересня 2025 року). Під час внесення інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо продовження відстрочки позивачу було виявлено, що він призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою суду від 03 жовтня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Шашликова Дениса Геннадійовича від 02 жовтня 2025 року про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою судді від 06 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; залучено ІНФОРМАЦІЯ_5 до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів; зобов`язано відповідача-1 виконати обов`язок, передбачений частиною шостою статті 18 КАС України, щодо реєстрації електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, та повідомити суд про таку реєстрацію.
Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково; витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 належно засвідчену копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 «Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» від 12 вересня 2025 року у частині, що стосується ОСОБА_1 ; витребувано у військової частини НОМЕР_1 належно засвідчену копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 вересня 2025 року в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ; витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_8 : докази одержання та реєстрації 08 вересня 2025 року заяви про надання відстрочки відповідальними працівниками ІНФОРМАЦІЯ_8 , поданої ОСОБА_1 ; належно засвідчені копії довідки про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до 05 листопада 2025 року за формою, встановленою Додатком 6 до Порядку проведення призову, та витягу з протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 в частині розгляду заяви ОСОБА_1 , яка була подана ним особисто 08 вересня 2025 року; докази відеофіксації процесу мобілізації ОСОБА_1 12 вересня 2025 року відповідно до вимог Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 532.
Ухвалою суду від 10 жовтня 2025 року заяву представника позивача від 07 жовтня 2025 року про виправлення описки в ухвалі Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року про витребування доказів у справі № 380/19873/25 задоволено частково; виправлено допущену судом в ухвалі Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року про витребування доказів описку щодо зазначення суб`єкта владних повноважень, у якого витребовуються докази, а саме зазначено, що докази відеофіксації процесу мобілізації позивача 12 вересня 2025 року відповідно до вимог Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 532, витребовуються у ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ). 
Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року клопотання ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 жовтня 2025 року про заміну відповідача задоволено частково; залучено ІНФОРМАЦІЯ_4 до участі у справі як третього відповідача. 
Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до військово-облікового документа «Резерв+», сформованого 05 липня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебував на військовому обліку, як військовозобов`язаний, у ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Згідно з довідкою від 12 вересня 2025 року № 169, виданою Мурованським ліцеєм Мурованської сільської ради Львівського району Львівської області ОСОБА_1 дійсно працює у вказаної ліцеї вчителем інформатики з навантаженням 1,25 ст. посадового окладу.
08 вересня 2025 року позивач звернувся до голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_2 ) із заявою (вх. № 14975 від 10 вересня 2025 року) та підтвердними документами про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до витягу з протоколу № 33 від 12 вересня 2025 року засідань комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 по розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період вирішено надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як педагогічному працівнику, у зв`язку з чим на ім`я позивача оформлено відповідну довідку від 12 вересня 2025 року № 11551, скріплену печаткою та підписану ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 , згідно із якою строк дії відстрочки – до 05 листопада 2025 року.
12 вересня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 видав направлення № 4869735, згідно з яким позивача направлено на військово-лікарську комісію на базі закладу охорони здоров`я КНП «Сколівська центральна лікарня» Сколівської міської ради для визначення придатності до служби в Десантно-штурмових військах, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті, підрозділах спеціального призначення; дата початку медичного огляду – 12 вересня 2025 року.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії № 2025-0912-0934-5701-3 від 12 вересня 2025 року Сколівською територіальною позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_9 12 вересня 2025 року проведено медичний огляд рядового (запасу) ОСОБА_1 , за результатами якого він визнаний придатним до військової служби.
12 вересня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 видав наказ (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) № 2610 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», яким відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), з набранням чинності Указу Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), наказано військовозобов`язаного ОСОБА_1 відповідно до поіменного списку № 13147 від 12 вересня 2025 року призвати на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправити до військової частини НОМЕР_3 .
12 вересня 2025 року командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ (по стройовій частині) № 268, яким наказано рядового ОСОБА_1 , призваного на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 12 вересня 2025 року зарахувати до списку особового складу військової частини та на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення з 13 вересня 2025 року, призначити на посаду курсанта навчального взводу та вважати таким, що з 12 вересня 2025 року справи та посаду прийняв і розпочав виконання службових обов`язків за посадою.
Позивач, уважаючи такі дії та накази відповідачів, що пов`язані з його призовом на військову службу під час мобілізації, протиправними, звернувся з цим позовом до суду.
Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232).
Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з частиною сьомою статті 1 Закону № 2232 виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
За змістом частини шостої статті 2 Закону № 2232 одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно із статтею 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі – Закон № 389) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно зі статтею 2 Закону № 389 правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 1). Надалі відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено та такий правовий режим діє й на сьогодні.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, оголошено та проведено загальну мобілізацію в Україні упродовж 90 діб. Надалі строк проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувався згідно з указами Президента України, які щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює та визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі – Закон № 3543).
Статтею 22 Закону № 3543 визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, зокрема відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону № 3543, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Своєю чергою, статтею 23 Закону № 3543 передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, згідно з пунктом 2 частини третьої статті 23 Закону № 3543 призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.
Відповідно до частини сьомої статті 23 Закону № 3543 перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. 
Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі – Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Пунктом 7 Положення № 154 встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з пунктом 8 Положення № 154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є, зокрема виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктом 9 Положення № 154 встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Відповідно до пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
За приписами пунктів 56 - 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
За змістом абзацу першого пункту 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.
Відповідно до приписів пункту 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.
Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаному продовжується, але не більш як до настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку.
Пунктом 63 Порядку № 560 передбачено, що військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіональних органів СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії, за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (абзац перший).
Відповідно до приписів пункту 81 Порядку № 560 призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють: військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві) - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ.
У разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Отже, вказаними вище положеннями Порядку № 560 (у редакції, чинній на час призову позивача на військову службу за мобілізацією) встановлено імперативну заборону як направлення військовозобов`язаного, який звернувся за отриманням відстрочки, для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, так і призову такого військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період до ухвалення комісією відповідного рішення. 
Суд встановив, що 08 вересня 2025 року позивач звернувся до голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_2 ) із заявою (вх. № 14975 від 10 вересня 2025 року) та підтвердними документами про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до витягу з протоколу № 33 від 12 вересня 2025 року засідань комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 по розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період вирішено надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як педагогічному працівнику. 
У зв`язку з цим, 12 вересня 2025 року на ім`я позивача оформлено відповідну довідку № 11551, скріплену печаткою та підписану ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 , згідно із якою строк дії відстрочки – до 05 листопада 2025 року. 
Ураховуючи вказані вище обставини та імперативні приписи абзацу дев`ятого пункту 60 та абзацу першого пункту 63 Порядку № 560, що містять пряму заборону направляти військовозобов`язаного, який звернувся за отриманням відстрочки, для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, а також призивати його на військову службу під час мобілізації, на особливий період до ухвалення комісією відповідного рішення, позивач, який звернувся за отриманням відстрочки 08 вересня 2025 року та одержав її 12 вересня 2025 року, не підлягав 12 вересня 2025 року ні направленню для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення його придатності до військової служби, ні призову на військову службу під час мобілізації. 
Ба більше, 12 вересня 2025 року комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 по розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ухвалила позитивне рішення про надання позивачу відстрочки, що свідчить про те, що станом на вказану дату він не підлягав призову. 
Відповідно до абзацу другого пункту 63 Порядку № 560 у разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.
Тобто, за встановлених обставин, лише у разі ухвалення комісією негативного рішення (про відмову в наданні відстрочки) позивач міг підлягати призову на військову службу під час мобілізації та у зв`язку з цим мав би бути направлений на медичний огляд для визначення його придатності до військової служби. 
Отже, зважаючи на наведене, 12 вересня 2025 року позивача було протиправно направлено для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення його придатності до військової служби та надалі призвано на військову службу під час мобілізації.
Відповідачі-1, 3 покликаються у своїх відзивах на те, що інформації про внесення чи надання відстрочки від призову на військову службу позивачу в Єдиному державному реєстрі призовників військовозобов`язаних та резервістів не було.
Суд насамперед відзначає, що з огляду на приписи частини восьмої статті 5 Закону України від 16 березня 2017 року № 1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» саме територіальні центри комплектування та соціальної підтримки забезпечують ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, отже, саме на них покладений обов`язок внесення відповідних відомостей до такого Реєстру, зокрема й щодо оформлення відстрочки військовозобов`язаній особі. Невиконання чи несвоєчасне виконання такого обов`язку не може спричиняти негативні наслідки для військовозобов`язаної особи, оскільки за ведення відповідного Реєстру вона не відповідає. 
Суд також підкреслює, що не лише у військовозобов`язаної особи є обов`язок повідомляти органи ТЦК про наявність підстав для відстрочки, а й органи ТЦК зобов`язані перевіряти та володіти інформацією щодо статусу такої особи з метою недопущення протиправних дій стосовно неї, тому відповідач-1, який проводив оповіщення та уточнював військово-облікові дані позивача, мав обов`язок перевірити наявність чи відсутність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, ураховуючи те, що перевірка наявності в особи відстрочки на підставі норм Положення № 154 є повноваженнями саме органу ТЦК.
Невиконання відповідачем-1 такого обов`язку й призвело до незаконного направлення позивача для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення його придатності до військової служби, а відтак й подальшого призову на військову службу під час мобілізації.
Щодо покликань відповідача-3 на реалізацію спірного наказу про призов позивача, то суд зазначає, що незважаючи на той факт, що після його видання такий наказ вичерпав свою дію реалізацією, позивач не позбавлений права в судовому порядку оскаржити індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, який безпосередньо стосується його прав та законних інтересів.
Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий, або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень під час здійснення ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 06 жовтня 2021 року у справі № 9901/26/21, від 03 листопада 2021 року у справі № 9901/226/21, від 02 лютого 2022 року у справі № 9901/256/21, від 16 березня 2023 року у справі № 9901/494/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 990/152/22, від 14 вересня 2023 у справі № 990/73/23.
Отже, такий спосіб судового захисту, як визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу про призов позивача, є ефективним та належним, не призводить до порушення публічних правовідносин щодо проходження громадянами військової служби за мобілізацією, а навпаки, дозволяє попередити в майбутньому порушення прав та законних інтересів позивача з боку районного ТЦК та СП.
Беручи до уваги викладене у сукупності, суд визнає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення ОСОБА_1 12 вересня 2025 року на медичний огляд військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби та визнає протиправним і скасовує наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 12 вересня 2025 року № 2610 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .
Також суд ураховує долучені позивачем до матеріалів справи: лист ІНФОРМАЦІЯ_10 від 28 жовтня 2025 року № 674/ВнЗВТ/712; наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 (з основної діяльності) від 30 жовтня 2025 року № 1096; лист ІНФОРМАЦІЯ_12 від 19 січня 2026 року № 306/1/713. 
Стосовно вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 вересня 2025 року № 268 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 суд зазначає таке. 
Згідно із частиною шостою статті 2 Закону № 2232 одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону № 2232).
Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі (далі - Положення № 1153/2008).
Громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом (пункт 2 Положення № 1153/2008).
За змістом пункту 5 Положення № 1153/2008 громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 року за № 1407/38743, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - Інструкція № 280).
Відповідно до пункту 2 розділу ХІІ Інструкції № 280 військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 30-32 розділу II цієї Інструкції.
Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині незалежно від номенклатури посад для призначення. Накази по стройовій частині видаються всіма військовими частинами, що формуються та утримуються на окремому штаті.
За змістом пункту 32 розділу ІІ Інструкції № 280 підставою для видання наказу про зарахування до списків особового складу військової частини (про прийом на роботу працівника) є: для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Водночас, як зарахування до списків особового складу військової частини, так і виключення із списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині (пункт 33 розділу ІІ Інструкції № 280).
Суд зауважує, що відповідне зарахування здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а в разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби на підставі іменних списків або припису, виданих військовою частиною звідки вибув військовослужбовець.
Відповідно до пункту 6 Положення № 1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 2232 початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Тобто для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, їх правовий статус військовозобов`язаного змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення громадянина у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.
Своєю чергою, визнання протиправним та скасування наказу про призов громадянина України на військову службу під час мобілізації має своїми правовими наслідками:
зміну правового статусу з військовослужбовця на військовозобов`язаного;
протиправність решти актів індивідуальної дії (наказів), що пов`язані з проходженням ним військової служби, оскільки вони є похідними від відповідного наказу про призов.
Зазначений підхід передбачає автоматичну оцінку наступних рішень по всьому ланцюгу правовідносин, безпосередньо пов`язаних між собою, як похідних від первинного рішення, з якого слідують всі наступні, незважаючи навіть на правомірну поведінку учасників відносин, залучених на реалізацію такого протиправного рішення.
Юридичні наслідки порушень прав особи, допущені внаслідок протиправності рішення чи дій суб`єкта владних повноважень, породжують необхідність виправлення таких помилок як необхідний захід, який поверне сторін в правовий стан, що був до моменту порушення.
Іншими словами, суд реалізовує один із базових принципів права про те, що протиправні дії, рішення не можуть спричиняти правомірних наслідків. І в такому разі жодного значення не має правомірність чи неправомірність дій та рішень командира військової частини НОМЕР_1 під час видання наказу (по стройовій частині) від 12 вересня 2025 року № 268 щодо зарахування позивача до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Оскільки спірний наказ відповідача-3 від 12 вересня 2025 року № 2610 про призов позивача на військову службу під час мобілізації є протиправним, то виданий на його підставі наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 вересня 2025 року № 268 щодо зарахування позивача до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 також є протиправним та підлягає скасуванню, незважаючи на те, що командир військової частини НОМЕР_1 фактично не вчиняв протиправних дій щодо позивача під час видання цього наказу.
За правилами статті 6 КАС України суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ).
Згідно з принципом «належного урядування», неодноразово застосованим ЄСПЛ у своїх рішеннях, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії», пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», пункт 58, у справі «Ґаші проти Хорватії», пункт 40, у справі «Рисовський проти України», пункт 71).
Суд також ураховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у разі невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Судовий захист повинен бути реальним та практичним, а не ілюзорним. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Суд зазначає, що хоча Законом № 2232 не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби, як незаконна мобілізація, проте, проходження військової служби позивачем є безпосереднім наслідком видання наказу про призов під час мобілізації, який суд визнав протиправним та скасував, а отже, ефективним способом захисту порушеного права позивача та повним його відновленням буде визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 вересня 2025 року № 268 щодо зарахування ОСОБА_1 до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити рядового ОСОБА_1 зі списку особового складу військової частини НОМЕР_1 .
У процесі розгляду справи суд не встановив інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
За змістом частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».
Пунктом 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Суд відзначає, що у цій справі, яка пов`язана з виконанням військового обов`язку, позивач, як військовослужбовець (станом на дату звернення до суду), звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Втім, за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією ІD: 1605-1449-8338-8924 від 02 жовтня 2025 року.
Отже, позивач помилково сплатив судовий збір у справі, в якій він відповідно до вимог пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати.
За цих обставин суд зазначає, що помилково сплачений позивачем судовий збір у розмірі 968,96 грн може бути повернутий йому за його клопотанням, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».
Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд 
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) ( АДРЕСА_3 ), військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) ( АДРЕСА_2 ) – задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення ОСОБА_1 12 вересня 2025 року на медичний огляд військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 12 вересня 2025 року № 2610 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 вересня 2025 року № 268 щодо зарахування ОСОБА_1 до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити рядового ОСОБА_1 зі списку особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 
Повний текст рішення складено 04 березня 2026 року. 

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна