ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2026 року	справа № 380/23828/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиціїта зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправними дії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо відмови ОСОБА_1 в оформленні і поданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2023;
- зобов`язати Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (79005, м. Львів, вул. Архипенка,буд.1, Код ЄДРПОУ 40867243) підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 01.01.2023 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704”Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб “щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2023.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області (з 05.11.2024 року) та отримує пенсію у разі втрати годувальника за свого покійного чоловіка. Згідно з матеріалами справи, її чоловік проходив службу в Держівській виправній колонії №110 та був звільнений зі служби у 1999 році. Позивач вказує, що з 29.01.2020 року (дати набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/6453/18) відновила свою дію первинна редакція пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Відповідно до цієї норми, розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом саме на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб суттєво зріс порівняно з попередніми роками, позивач вважає, що виникли безумовні законні підстави для перерахунку розміру її пенсії. З метою реалізації свого соціального права, позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою від 27.11.2025 року про підготовку та направлення до пенсійного органу оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 року. Проте, листом від 02.12.2025 року відповідач відмовив у задоволенні її вимог та не надав відповідної довідки. Позивач вважає такі дії Західного міжрегіонального управління протиправними, надміру формальними та такими, що грубо порушують її конституційне право на належне пенсійне забезпечення.
Ухвалою від 08 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Судом вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
21.12.2025 року до суду надійшов відзив Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, у якому відповідач категорично заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Свою правову позицію суб`єкт владних повноважень обґрунтовує декількома аргументами. Відповідач наголошує, що чоловік позивачки помер ще у 2006 році, відтак перерахунок пенсій, який масово проводився у 2018 році, щодо нього не застосовувався, а сама позивачка службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби (ДКВС) ніколи не проходила. Відповідач посилається на вимоги Порядку проведення перерахунку пенсій, затвердженого постановою КМУ від 13.02.2008 № 45 (далі — Порядок № 45). Згідно з доводами управління, довідки видаються уповноваженими органами виключно на підставі відповідних списків, що попередньо складаються територіальними органами Пенсійного фонду України. Оскільки ГУ ПФУ у Львівській області таких списків, у яких би фігурувала позивач або її покійний чоловік, відповідачу не надсилало, управління вважає, що у нього об`єктивно відсутні правові підстави та повноваження для самостійного формування такої довідки. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач звернулася до управління із заявою, прямо пославшись на норми Закону України «Про доступ до публічної інформації». Оскільки підготовка запитуваної довідки про розмір грошового забезпечення станом на 2023 рік потребує проведення нових математичних розрахунків, тобто фактичного створення нової інформації, якої у володінні розпорядника на момент запиту не існувало, управління діяло правомірно, відмовивши у її наданні саме за процедурою доступу до публічної інформації. Відтак, на переконання відповідача, позивач обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, що виключає можливість задоволення позову.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 05.11.2024 року. 
Позивачу призначена та виплачується пенсія у разі втрати годувальника (за покійного чоловіка ОСОБА_2 ) відповідно до норм спеціального Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. Відтак, її право на пенсійне забезпечення є похідним від статусу її покійного чоловіка та розміру грошового забезпечення за відповідною посадою.
Згідно з письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, чоловік позивачки, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), проходив службу у Держівській виправній колонії №110, яка є установою Державної кримінально-виконавчої служби України. У 1999 році він був звільнений зі служби, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .
Вважаючи, що у зв`язку зі зростанням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2023 року, змінилася розрахункова величина для обчислення посадових окладів та окладів за спеціальним званням, позивачка дійшла висновку про виникнення законних підстав для перерахунку розміру її пенсії.
З метою реалізації свого права на належне соціальне забезпечення, 27.11.2025 року позивач звернулася до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції із письмовою заявою. 
У вказаному зверненні вона просила підготувати та безпосередньо надати до Головного управління ПФУ у Львівській області довідку про розмір грошового забезпечення за прирівняною посадою її покійного чоловіка станом на 01.01.2023 року (з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії) для проведення подальшого перерахунку основного розміру її пенсії з 01.02.2023 року.
За результатами розгляду вказаного звернення, Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції листом від 02.12.2025 року відмовило ОСОБА_1 у підготовці та видачі такої довідки. 
Свою позицію суб`єкт владних повноважень мотивував суто формальними обставинами: оскільки у своїй заяві позивач послалася, серед іншого, на норми Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідач розцінив це звернення виключно як запит на інформацію. 
Відповідач зазначив, що формування нової довідки з оновленими показниками потребує проведення розрахунків (створення нової інформації, якої на момент запиту не існувало), а Закон України «Про доступ до публічної інформації» не зобов`язує розпорядника створювати нову інформацію. Будь-якої оцінки вимогам позивачки по суті пенсійного законодавства відповідач не надав.
Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, вважаючи її протиправною, надміру формалізованою та такою, що створює штучні перешкоди та унеможливлює реалізацію її конституційного права на перерахунок пенсії у разі втрати годувальника, ОСОБА_1 звернулася за захистом своїх порушених прав до адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, перевіряючи обґрунтованість доводів сторін та правомірність дій суб`єкта владних повноважень, суд керується наступними 
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі (у тому числі в органах Державної кримінально-виконавчої служби України), та членів їхніх сімей, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі – Закон № 2262-ХІІ).
Згідно з частиною 3 статті 43 Закону № 2262-ХІІ пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством.
Частиною 4 статті 63 Закону № 2262-ХІІ закріплено фундаментальну гарантію: усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
30.08.2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704). 
Згідно з пунктом 4 Постанови № 704 (у її первинній редакції), розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Надалі, постановою КМУ від 21.02.2018 року № 103 пункт 4 Постанови № 704 було викладено в новій редакції, якою передбачалося використання фіксованої розрахункової величини — прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом виключно на 1 січня 2018 року.
Проте, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18, визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови КМУ № 103, яким було внесено вказані зміни до пункту 4 Постанови № 704.
Відтак, починаючи з 29.01.2020 року (дати набрання законної сили судовим рішенням) відновила свою дію первинна редакція пункту 4 Постанови № 704. Це означає, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за званням знову став розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня відповідного календарного року, а не фіксовано на 2018 рік.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2023 року (2684 грн), що суттєво перевищує аналогічний показник станом на 1 січня 2018 року (1762 грн).
Отже, у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму, об`єктивно збільшилася база розрахунку грошового забезпечення діючих осіб рядового і начальницького складу. Це, у свою чергу, згідно з імперативними вимогами частини 4 статті 63 Закону № 2262-ХІІ, є безумовною правовою підставою для перерахунку раніше призначених пенсій, розмір яких є похідним від грошового забезпечення. 
Вказана правова позиція є сталою та підтверджується численними висновками Верховного Суду (зокрема, у постановах від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, від 22.03.2023 у справі № 340/10333/21, від 29.03.2023 у справі № 640/8668/21).
Оцінюючи доводи відповідача про те, що позивач не має права на отримання довідки, оскільки її чоловік помер у 2006 році, а сама вона не проходила службу в органах ДКВС, суд відхиляє їх як такі, що ґрунтуються на хибному тлумаченні норм права. Позивач є законним отримувачем пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ. 
Згідно з положеннями статті 36 цього Закону, пенсії в разі втрати годувальника обчислюються у відсотках від заробітку (грошового забезпечення) годувальника. 
Тобто, розмір пенсії позивача знаходиться у прямій математичній та юридичній залежності від розміру грошового забезпечення, яке б належало її покійному чоловіку за відповідною (або прирівняною) посадою на момент виникнення права на перерахунок (у даному випадку — станом на 01.01.2023). 
Відтак, смерть годувальника у 2006 році не «заморожує» розмір пенсії його вдови, оскільки законодавство гарантує перерахунок таких пенсій синхронно з підвищенням грошового забезпечення діючих працівників. 
Позивач має абсолютне і невід`ємне право на отримання від уповноваженого органу (відповідача) довідки про розмір оновленого грошового забезпечення для подальшого пред`явлення її до пенсійного органу.
Щодо аргументів Західного міжрегіонального управління МЮ про те, що довідка видається виключно на підставі списків, попередньо складених органами Пенсійного фонду України, суд зазначає наступне. 
Дійсно, пунктами 1-3 Порядку № 45 передбачено механізм централізованого обміну списками між територіальними органами ПФУ та уповноваженими силовими відомствами. 
Однак, Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19, постанови Касаційного адміністративного суду від 20.12.2022 у справі № 580/5962/21, від 12.04.2023 у справі № 380/14933/21) сформував правовий висновок: бездіяльність органів Пенсійного фонду України щодо нескладання та ненаправлення списків до уповноваженого органу не може позбавляти пенсіонера (чи члена його сім`ї) права на належне пенсійне забезпечення. 
Особа наділена правом звернутися безпосередньо до уповноваженого державного органу із заявою про видачу довідки, і цей орган зобов`язаний її видати незалежно від наявності чи відсутності централізованих списків від ПФУ. Держава не може відмовляти громадянам у реалізації їхніх соціальних прав, перекладаючи на них негативні наслідки недосконалості взаємодії державних інституцій.
Щодо посилань відповідача на те, що позивач подала заяву в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому відмова у створенні «нової інформації» (проведенні розрахунків) є правомірною, суд зауважує таке. 
Згідно з принципом «належного врядування», сформульованим у практиці ЄСПЛ (зокрема, рішення у справах «Рисовський проти України», «Кечко проти України»), державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Ризик будь-якої помилки чи неточності державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. 
Правова природа звернення громадянина до державного органу визначається його фактичним змістом і суттю порушеного питання, а не формальною назвою чи помилковим посиланням заявника (який не є фахівцем у галузі права) на певний закон. 
Зі змісту заяви ОСОБА_1 від 27.11.2025 абсолютно чітко вбачалося, що її волевиявлення спрямоване не на отримання абстрактної публічної інформації, а на реалізацію особистого соціального права — отримання довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії. 
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, був зобов`язаний розглянути це звернення по суті застосовуючи норми пенсійного законодавства. Відмова у підготовці довідки із суто формальним посиланням на норми Закону про доступ до публічної інформації є проявом надмірного формалізму, що призвів до порушення законних інтересів позивача.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що дії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо відмови в оформленні та видачі ОСОБА_1 довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 року є протиправними.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. 
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відповідну довідку про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 01.01.2023 року.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач у даній справі правомірності своїх дій не довів. Натомість доводи позивача ґрунтуються на чинному законодавстві та повністю відповідають актуальній правозастосовній практиці Верховного Суду.
Відтак, адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
Оскільки позов задоволено повністю, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені нею судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок, як це і заявлено у позовних вимогах.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо відмови ОСОБА_1 в оформленні та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 року.
3. Зобов`язати Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (місцезнаходження: 79005, м. Львів, вул. Архипенка, буд. 1, код ЄДРПОУ 40867243) підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 01.01.2023 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (на 1 січня 2023 року), на відповідний тарифний коефіцієнт, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для проведення перерахунку ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) розміру пенсії по втраті годувальника з 01.02.2023 року.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (місцезнаходження: 79005, м. Львів, вул. Архипенка, буд. 1, код ЄДРПОУ 40867243) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням положень статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 03 березня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.