ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1576/25 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КЛОПОТ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просив суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацїі-різниці за період з 01.03.2018 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 у відповідності до положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078 з обов`язковим застосуванням буквального способу тлумачення указаних положень, закріпленого пунктами 105-109 постанови Верховного Суду від 23.03.2023 та ухвали від 30.03.2023 у справі № 400/3826/21.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію-різницю за період з 01.03.2018 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 з розрахунку 3991 гривень 99 копійки щомісячно у відповідності до положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078 з обов`язковим застосуванням буквального способу тлумачення указаних положень, закріпленого пунктами 105- 109 постанови Верховного Суду від 23.03.2023 та ухвали від 30.03.2023 у справі №400/3826/21 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_4 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 29.01.2020 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 щомісячного грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022 роки без застосування п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», п.1 примітки Додатку 1 та примітки Додатку 14 до цієї постанови.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) щомісячного грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024, грошової допомоги для оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021 та 2022 роки, визначивши розміри посадового окладу та окладу за військове звання із застосуванням показників прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законами України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", "Про Державний бюджет України на 2021 рік", «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік» помножених на відповідний тарифний коефіцієнт із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в період з 30.01.2017 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 проходив військову службу за контрактом на посадах постійного особового складу військової частини НОМЕР_1 (далі - Відповідач), що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 30.01.2017 №22, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.08.2023 №222, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.01.2024 №30, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 06.11.2024 №313, витягом з послужного списку та копією військового квитка НОМЕР_5 .
У період з 01.03.2018 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 нарахування та виплата індексації грошового забезпечення здійснювалася позивачу не в повному обсязі.
Всупереч Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення, а також численними роз`ясненнями Міністерства соціальної політики.
Крім того, у періоди з 29.01.2020 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 нарахування та виплата грошового забезпечення позивача, допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань протиправно проводилося без урахування вимог відновленої початкової редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами), статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з врахуванням решти положень Постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та вимог постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року та 01 січня 2024 року з множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
20 листопада 2024 року позивач звернувся із письмовим запитом до командування військової частини НОМЕР_1 з проханням відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (зі змінами), пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами), пункту 1 примітки Додатку 1 та примітки 14 до цієї постанови, чинних на спірний період, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 здійснити мені, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) перерахунок та доплату грошового забезпечення за наступні періоди, а саме: період з 29.01.2020 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 шляхом визначення розмірів посадового окладу та окладу за військове звання із застосуванням показників прожиткового мінімуму для працездатних осіб саном на 01 січня відповідного року, встановлених Законами України на 2017-2024 роки, у тому числі:
- щомісячних основних видів грошового забезпечення (окладу за військовим званням, посадового окладу, надбавки а вислугу років);
- щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження служби, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, надбавки за кваліфікацію та інше), премії;
- одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги, допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інше).
Відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (зі змінами), Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (зі змінами), Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (зі змінами) (далі - Порядок №1078) нарахувати та виплатити мені, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацІю-різницю грошового забезпечення за наступні періоди, а саме: з 01.03.2018 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024, відповідно до положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 з обов`язковим застосуванням буквального тлумачення указаних положень, закріплених висновком Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду в постанові від 23.03.2023 та в ухвалі від 30.03.2023 по справі №400/3826/21 та надати мені наступну інформацію та документи:
інформацію стосовно показників прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з якого календарного року були встановлені розміри посадового окладу та окладу за військовим званням за період з 30.01.2017 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 військовослужбовця ОСОБА_1 ;
довідку про суми індексації-різниці відповідно до положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 помісячно із зазначенням усіх складових для проведення та виплати індексації: суми індексації внаслідок перевищення порогу індексації, місяць, рік, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (базовий місяць);
завірені встановленим порядком копії карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за період з 30.01.2017 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024;
довідку-витяг із розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 за період з 30.01.2017 по 10.08.2023 таз 30.01.2024 по 06.11.2024 помісячно із зазначенням місяця, року, за який визначаються вищевказані види грошового забезпечення;
інформацію про розміри грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 за період з 30.01.2017 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 з відображенням щомісячних основних, щомісячних додаткових, одноразових додаткових видів грошового забезпечення помісячно із зазначенням місяця, року, за який визначаються вищевказані види грошового забезпечення.
витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , призначення на відповідні посади у військовій частині НОМЕР_1 за періоди проходження служби, а саме: з 30.01.2017 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024, про виключення із 'списків особового складу військової частини військовослужбовця ОСОБА_1 .
Військовою частиною НОМЕР_6 роз`яснення, що при нарахуванні грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення застосовувався прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, у розмірі станом на 01.01.2018 для працездатних осіб, а саме - 1762,00 грн.
Крім того роз`яснено, що виплатити індексацію за запитувані періоди немає законних підстав через відсутність механізму нарахування та виплати за попередні періоди, що підтверджується листом військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2024 №5696.
Також військовою частиною НОМЕР_1 надано:
1. Довідку про індексацію грошового забезпечення за періоди з 01.01.2018 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 від 16.12.2024 №3374/1;
2. Копії карток особового рахунку за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки;
3. Довідку-витяг про грошове забезпечення за періоди з 30.01.2017 по 10.08.2023 таз 30.01.2024 по 06.11.2024 від 16.12.2024 №3374/2;
4. Витяги з наказів про зарахування та виключення зі списків особового складу частини.
09.01.2025 позивач повторно звернувся до військової частини НОМЕР_1 з проханням надати інформацію про суми виплаченої мені допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань, на що отримав відповідь від 14.01.2025 вих.№297.
З наданих військовою частиною НОМЕР_1 документів, вбачається, що Відповідачем, у період з 01.03.2018 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024, нарахування та виплата позивачу індексації (індексації-різниці) грошового забезпечення протиправно здійснювалася не в повному обсязі, а виплата грошового забезпечення, допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань проводилося без урахування вимог відновленої початкової редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами), статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та решти положень Постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та вимог постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року з множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся з вказаним позовом.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції та оцінюючи відповідні висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами першою та другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).ї
Відповідно до положень частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII), до структури грошового забезпечення включаються: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові складові грошового забезпечення (зокрема підвищення посадового окладу, різного роду надбавки, доплати, винагороди, що мають постійний характер, а також премії); а також одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Розмір грошового забезпечення встановлюється з урахуванням посади, військового звання, тривалості проходження служби, її інтенсивності та умов, рівня кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Крім того, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до вимог законодавства (частина третя статті 9 Закону України №2011-XII).
У преамбулі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон України №1282-ХІІ) визначено, що цей Закон встановлює правові, економічні та організаційні засади підтримання купівельної спроможності населення України в умовах підвищення цін з метою забезпечення конституційних гарантій щодо достатнього життєвого рівня громадян України.
Статтею 1 Закону України №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, який дає змогу повністю або частково компенсувати зростання вартості споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону України №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, отримані ними в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). При цьому індексація здійснюється в межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищує встановлений поріг індексації, який визначено на рівні 103 відсотків.
Частиною першою статті 5 Закону України №1282-ХІІ встановлено, що підприємства, установи та організації зобов`язані підвищувати розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, які фінансуються або отримують дотації з Державного бюджету України, здійснюють підвищення розмірів оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією як за рахунок власних коштів, так і за рахунок коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону України №1282-ХІІ).
Здійснення індексації грошових доходів населення проводиться в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України, а також бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний бюджетний рік (частина шоста статті 5 Закону України №1282-ХІІ).
Згідно з пунктом 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 (далі - Порядок №1078), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає після місяця, у якому було офіційно оприлюднено індекс споживчих цін. Розрахунок індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"».
У випадку несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до вимог законодавства (абзац восьмий пункту 4 Порядку №1078).
Відповідно до пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок тих самих джерел, з яких здійснюються відповідні грошові виплати населенню. Зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються або дотуються з державного бюджету, здійснюють підвищення розмірів оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією як за рахунок власних коштів, так і за рахунок коштів державного бюджету.
З огляду на викладене, можна зробити висновок, що індексація грошового забезпечення, як складова частина грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій у сфері оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Окрім цього, необхідно враховувати правові висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, викладені, зокрема, у постанові від 19.07.2019 у справі №240/4911/18.
Водночас положення абзаців першого-п`ятого пункту 5 Порядку №1078 (у редакції Постанови №1013) передбачають, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій або виплат, які здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та визначені пунктом 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці такого підвищення приймається за 1 або 100 відсотків.
Подальше обчислення індексу споживчих цін для проведення наступної індексації здійснюється з місяця, що настає після місяця підвищення відповідних грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, не нараховується у разі, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у відповідному місяці.
Якщо ж розмір підвищення грошового доходу є меншим або дорівнює сумі індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру такого підвищення та обчислюється як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі збільшення заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на величину такого підвищення. Якщо ж відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, що не мають разового характеру.
Аналогічні положення закріплені в абзацах третьому-п`ятому пункту 5 Порядку №1078, відповідно до яких індексація у місяці підвищення не нараховується, якщо розмір підвищення перевищує суму індексації, а у випадку меншого підвищення - визначається як різниця між відповідними сумами.
У разі підвищення грошового доходу за рахунок інших його складових без зміни тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не підлягає зменшенню. Якщо ж відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у відповідному місяці враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.
Абзац шостий пункту 5 Порядку №1078 встановлює, що у разі нарахування індексації-різниці в місяці підвищення тарифних ставок (окладів) така сума виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів), і до неї в подальшому додається поточна індексація, що виникає у випадку перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у 103 відсотки.
У постанові від 20.04.2023 у справі №320/8554/21 Верховний Суд дійшов висновку, що Порядок №1078 передбачає можливість нарахування та виплати двох видів індексації грошового доходу - так званої поточної індексації та індексації-різниці.
Ці види індексації можуть нараховуватися як одночасно, так і окремо один від одного.
У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів визначальними для вирішення справи є коло істотних обставин, факти, що підлягають встановленню, характер спірних правовідносин, а також норми матеріального права, що їх регулюють; при цьому всі ці аспекти залежать від виду індексації, з приводу якої виник спір.
Системний аналіз пункту 1, абзаців четвертого та шостого пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави стверджувати, що нарахування і виплата індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для всіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та виду господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Беручи до уваги, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій у сфері оплати праці, а також зважаючи на правила та умови визначення суми індексації-різниці, передбачені абзацами третім, четвертим і шостим пункту 5 Порядку №1078, можна дійти висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними. Водночас обмеженість фінансування не впливає на право позивача на отримання відповідної індексації грошового забезпечення.
З урахуванням того, що з 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою встановлено нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а також беручи до уваги положення пунктів 5 і 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року є місяцем підвищення доходу військовослужбовців, з якого має здійснюватися обчислення індексу споживчих цін для подальшої індексації грошового забезпечення.
Отже, необхідно враховувати правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 29.03.2023 у справі №380/5493/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21 та від 20.04.2023 у справі №320/8554/21.
Відповідно до довідки-розрахунку нарахування індексації, наданої військовою частиною НОМЕР_1 за періоди з 01.03.2018 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 від 16.12.2024 №3374, нарахування індексації грошового забезпечення за зазначені періоди здійснювалося з урахуванням березня 2018 року як базового місяця.
З огляду на положення абзацу четвертого пункту 5 Порядку №1078, позивач як військовослужбовець має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення його доходу у березні 2018 року є меншим або дорівнює сумі можливої індексації, що склалася у цьому ж місяці.
За наявності такої умови розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації та розміром підвищення доходу.
Розмір підвищення доходу у березні 2018 року обчислюється як різниця між сумою грошового забезпечення у березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.
До складу обох зазначених сум включаються всі складові грошового забезпечення, що не мають разового характеру (друге речення абзацу п`ятого пункту 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року визначається шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на березень 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року та поділу отриманого результату на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку №1078).
Отже, якщо розмір підвищення доходу у березні 2018 року (А) є меншим або дорівнює сумі можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), це є підставою для нарахування та виплати позивачу індексації-різниці до моменту наступного підвищення тарифних ставок (окладів) або до дня його звільнення зі служби.
У такій ситуації, відповідно до абзацу четвертого пункту 5 Порядку №1078, сума індексації-різниці за березень 2018 року визначається як різниця між сумою можливої індексації та величиною підвищення доходу.
Під час обчислення суми можливої індексації грошового забезпечення за березень 2018 року (яка визначається шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого для березня 2018 року, на показник приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року з подальшим поділом на 100 відсотків) за основу необхідно брати величину приросту індексу споживчих цін 253,3%, що підтверджується листом Міністерства соціальної політики України від 28.09.2021 №5211/0/290-21/51.
У березні 2018 року розмір прожиткового мінімуму становив 1762,00 грн.
Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Порядку №1078 сума індексації за березень 2018 року визначається шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року на величину приросту індексу споживчих цін та поділу на 100 відсотків, тобто: 1762,00 грн Ч 253,30% / 100% = 4463,15 грн.
Після набрання чинності Порядком від 07.06.2018 №260 грошове забезпечення, починаючи з 1 березня 2018 року, виплачується в поточному місяці за попередній.
З огляду на це, грошове забезпечення за лютий 2018 року було виплачено у березні 2018 року, а грошове забезпечення за березень 2018 року - у квітні 2018 року.
Таким чином, згідно з карткою особового рахунку за 2018 рік:
розмір грошового забезпечення за лютий 2018 року без урахування виплат разового характеру становить 9423 грн 28 коп.;
розмір грошового забезпечення за березень 2018 року без урахування виплат разового характеру становить 9894 грн 44 коп.
Керуючись правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.03.2023 та в ухвалі від 30.03.2023 у справі №400/3826/21, для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 підлягали з`ясуванню такі обставини:
розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);
сума можливої індексації грошового забезпечення позивача у березні 2018 року (Б);
чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б);
величина підвищення доходу у березні 2018 року (А), визначена як різниця між сумою грошового забезпечення, виплаченого за березень 2018 року, та сумою грошового забезпечення, виплаченого за лютий 2018 року.
В обох сумах враховано складові грошового забезпечення, що не мають разового характеру (друге речення абзацу п`ятого пункту 5 Порядку №1078), виплата яких здійснена на підставі наказів командира військової частини та підтверджена належними доказами:
- розмір грошового забезпечення за лютий 2018 року становить 9423 грн 28 коп., за березень 2018 року - 9894 грн 44 коп.;
- розмір підвищення грошового забезпечення дорівнює 471 грн 16 коп. (9894,44 - 9423,28);
- сума можливої індексації у березні 2018 року (Б), визначена як добуток прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого для березня 2018 року, та величини приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року з подальшим поділом на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку №1078), становить 4463 грн 15 коп. (1762 Ч 253,3%);
- оскільки розмір підвищення доходу у березні 2018 року (А) є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), це створює підстави для нарахування та виплати позивачу індексації-різниці з 01.03.2018 до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), а в цьому випадку - до дня виключення зі списків особового складу частини 01 березня 2024 року;
- відповідно до абзацу четвертого пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці у березні 2018 року визначена як різниця між сумою можливої індексації (Б) та розміром підвищення доходу (А) і становить 3991 грн 99 коп. (4463,15 - 471,16), тобто це щомісячна індексація-різниця, на яку позивач має право з 01 березня 2018 року до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), а в даному випадку - до дня виключення зі списків особового складу частини - 06 листопада 2024 року.
З урахуванням викладеного, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу індексацію-різницю за спірний період щомісячно - до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) або до дня звільнення зі служби, оскільки у спірний період індексація грошового забезпечення не була нарахована та виплачена у належному розмірі.
У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі №9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реального рівня заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та збереження купівельної спроможності заробітної плати в умовах інфляції та зростання споживчих цін на товари і послуги. Отже, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з ключових державних гарантій у сфері оплати праці та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.07.2019 (справа №240/4911/18), від 07.08.2019 (справа №825/694/17), від 23.10.2019 (справа №825/1832/17).
Таким чином, обмеженість бюджетного фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом цього спору.
У сукупності наведене свідчить про те, що індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із механізмів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, а отже держава не вправі в односторонньому порядку відмовитися від виконання взятих на себе зобов`язань шляхом невиділення бюджетних асигнувань без внесення змін до чинного законодавства щодо перегляду соціальних стандартів і нормативів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17.
Водночас із аналізу положень Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 випливає, що здійснення розрахунку індексації грошового забезпечення належить до компетенції відповідача як органу, який здійснював виплату грошового забезпечення. Саме на відповідача за наявності правових підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
Разом із тим суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь період затримки з 01 березня 2018 року до дня фактичної виплати індексації.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ), компенсація втрати частини доходів здійснюється у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період після набрання чинності цим Законом.
Під доходами у розумінні цього Закону слід розуміти грошові доходи громадян, отримані на території України, які не мають разового характеру, зокрема заробітну плату (грошове забезпечення) та суми індексації грошових доходів.
Згідно зі статтею 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації визначається шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції за період невиплати доходу (при цьому інфляція місяця, за який здійснюється виплата доходу, не враховується).
Відповідно до статті 4 Закону №2050-ІІІ виплата компенсації здійснюється в тому самому місяці, у якому проводиться погашення заборгованості за відповідний місяць.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що індексація є складовою заробітної плати, а у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян підлягає компенсації відповідно до чинного законодавства.
Крім того, формулювання статті 3 Закону №2050-ІІІ про те, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу», свідчить про необхідність існування невиплаченого доходу, який може бути як фактично нарахованим, так і таким, що підлягає нарахуванню, зокрема на підставі судового рішення.
Отже, з огляду на факт невиплати позивачу належного розміру індексації грошового забезпечення за періоди з 01.03.2018 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024, він має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації у належному розмірі за відповідні періоди.
Крім того, з карток особового рахунку, а також з листів військової частини НОМЕР_4 від 24.12.2024 №5696 та від 14.01.2025 №297 вбачається, що основні та додаткові щомісячні види грошового забезпечення за 2020- 2024 роки, грошова допомога для оздоровлення за 2020- 2024 роки, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020- 2022 роки були виплачені шляхом визначення розмірів посадового окладу та окладу за військове звання із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт.
Це підтверджується тим, що станом на день виключення зі списків частини (06.11.2024) штаб-сержант ОСОБА_1 обіймав посаду головного сержанта школи автомобіліста військової частини НОМЕР_4 за 17 тарифним розрядом, а його посадовий оклад становив 4090 грн, що визначалося як 1762 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений на 01 січня 2018 року) Ч 2,32 (тарифний коефіцієнт) з округленням до 4090,00 грн; оклад за військове звання «штаб-сержант» становив 950 грн (1762 грн Ч 0,54 з округленням до 950,00 грн).
Також у спірний період з 29.01.2020 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 грошове забезпечення, включно з його складовими (щомісячні основні види, додаткові види, премії, допомога для оздоровлення, матеріальна допомога), виплачувалося із застосуванням прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня 2018 року, без урахування його змін на відповідні роки.
З урахуванням наведеного та матеріалів справи суд дійшов висновку, що військова частина НОМЕР_4 протиправно нараховувала та виплачувала позивачу зазначені види грошового забезпечення без застосування пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, пункту 1 примітки Додатку 1 та примітки Додатку 14 до цієї постанови у редакції, чинній у спірний період, а також не здійснила належного перерахунку із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого станом на 01 січня відповідного року.
Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального і правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей належні умови в економічній, соціальній і політичній сферах для виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює правовідносини у цій сфері.
Згідно зі статтею 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян законами України встановлюються державні гарантії, зокрема щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Відповідно до статті 19 зазначеного Закону державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, та сформулював правову позицію, відповідно до якої Конституція України виокремлює певні категорії громадян, які потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, органах внутрішніх справ, прокуратурі, органах охорони державного кордону, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, органах і підрозділах цивільного захисту, органах виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 20.03.2002 № 5-рп/2002).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України наголосив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її завершення зумовлена тим, що служба у військових формуваннях і правоохоронних органах пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних та морально-вольових якостей. Це має компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності - комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту цієї категорії осіб.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) з 01.03.2018 було запроваджено нову систему грошового забезпечення військовослужбовців та збільшено його розміри. Відповідно до пункту 10 зазначеної постанови вона набрала чинності з 01.03.2018.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103).
Постановою № 704, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів (додаток 1) та схему тарифних коефіцієнтів за військовими (спеціальними) званнями (додаток 14).
Пунктом 4 Постанови № 704 у первісній редакції було визначено, що розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 % мінімальної заробітної плати), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Постановою № 103 до Постанови № 704 було внесено зміни, якими пункт 4 викладено в новій редакції - із фіксацією розрахункової величини на рівні прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2018.
Пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зазначені зміни, втратив чинність у зв`язку з набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18.
Отже, з 29.01.2020 відновлено дію пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, яка передбачає визначення розмірів посадових окладів шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів. Відповідно до статті 6 цього Закону базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, який щороку затверджується законом про Державний бюджет України.
Згідно з частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України та порядок встановлення державних стандартів.
Водночас Кабінет Міністрів України не уповноважений установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів у спосіб, що суперечить закону або акту вищої юридичної сили.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було передбачено, що у 2019 році для визначення посадових окладів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений на 01.01.2018.
Натомість Закони України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 294-IX та закони про Державний бюджет на 2021- 2024 роки не містять аналогічних застережень щодо застосування прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018.
Таким чином, починаючи з 29.01.2020, відповідач мав визначати розміри посадових окладів та окладів за військовими званнями шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня відповідного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Застосування після 29.01.2020 прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2018, як розрахункової величини є протиправним.
Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21 та від 19.10.2022 у справі № 400/6214/21, а також із загальними підходами, сформульованими Верховним Судом щодо незастосування нормативно-правових актів, які суперечать законам України (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19, від 09.06.2022 у справі № 520/2698/19).
Щодо порядку обрахунку розміру грошового забезпечення вважаю, що з цього приводу доцільно врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду по справі №820/3719/18 від 14 квітня 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.
Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять такі складові: 1) посадовий оклад, 2) оклад за військовим званням, 3) надбавка за вислугу років, 4) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Вище наведена інформація, а відтак і включення до складу грошового забезпечення щомісячних основних та щомісячних додаткових видів, не тільки відповідає додатку 8 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2017 №3-1 (зі змінами), а й повністю узгоджується з наведеними вище висновками Верховного Суду щодо порядку обрахунку розміру грошового забезпечення.
Відповідно до статті 9 Закону №2011-XII та Постанови №704, наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 був затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі також «Порядок №260»), що набрав чинності 20 липня 2018 року.
Пунктом 1 розділу IV Порядку №^60 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у відповідних розмірах.
Пунктом 1 розділу VI Порядку №260 закріплено норму, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків.
Також військовослужбовцям, які мають присвоєну в установленому порядку класну кваліфікацію, займають посади і виконують службові обов`язки за спеціальністю, щомісяця виплачується надбавка за кваліфікацію у відсотках посадового окладу - визначено у пункті 1 розділу VXIII Порядку №260.
Водночас, пунктом 1 розділу XI Порядку №260 встановлено, що військовослужбовцям, яким надано доступ до державної таємниці та які виконують службові обов`язки в умовах режимних обмежень у зв`язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці відповідно до функціональних обов`язків, займаються розробкою, виготовленням, обліком, зберіганням і використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці, виплачується надбавка до посадових окладів.
Командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби. Зазначене передбачене пунктами 1, 2 розділу XVI Порядку №260.
Пунктом 6 розділу XXIII Порядку №260 встановлено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Пунктом 7 розділу XXIV Порядку №260 встановлено, що місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Згаданими Постановою №704 та Порядком №260 також встановлено, що щомісячні додаткові види грошового забезпечення розраховуються у відсотках посадового окладу.
Як вбачається з копій карток особового рахунку за 2020-2024 роки, довідки про грошове забезпечення від 16.12.2024 №3374/2 наданих військовою частиною НОМЕР_4 , розмір посадового окладу та окладу за військове звання, а відтак і щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, одноразові види грошового забезпечення позивачу були розраховані, виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року в розмірі 1762 гривні та визначені шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14 Постанови №704.
Відтак, у спірні періоди з 29.01.2020 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024 грошове забезпечення, у тому числі його складові: щомісячні основні види грошового забезпечення (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років), щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби) та премія, грошова допомога для оздоровлення за 2020 - 2024 роки, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2022 роки, було виплачене також шляхом визначення розмірів посадового окладу та окладу за військове звання із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт.
З урахуванням наведених положень законодавства вбачається, що Відповідач безпідставно у спірному періоді не здійснив нарахування та виплату позивачу щомісячного грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року та 01 січня 2024 року, а отже вважаю правомірними позовні вимоги цього адміністративного позову.
Окремо суд зазначає, що з 20 травня 2023 року пункт 4 Постанови №704 діє в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481, та установлює, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Проте згідно із частиною першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно- правовий акт), під час дії якого вони настали.
Конституційний Суд України (Рішення від 13 травня 1997 року № 1 -зп) висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно- правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що Відповідач безпідставно здійснив обчислення та виплату грошового забезпечення позивача, застосовуючи механізм обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначений Постановою №704, з урахуванням розрахункової величини - розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2018, при цьому допустив помилкове тлумачення положень нормативно-правових актів у зв`язку із скасуванням у судовому порядку пункту 6 Постанови №103.
Отже, внаслідок протиправних дій військової частини НОМЕР_7 відбулось не правильне обчислення грошового забезпечення з 29.01.2020 по 10.08.2023 та з 30.01.2024 по 06.11.2024, які призвели до порушення законних прав позивача на отримання належного грошового забезпечення.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма