Дата документу 16.04.2026 Справа № 336/6943/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/6943/25 Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/332/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Гончар М.С.,
Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що сторони перебуваються у шлюбі з 13 серпня 2021 року, однак з 22 травня 2025 року проживають окремо. Сторони мають малолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на час подання позовної заяви дитина проживає разом з матір`ю.
У зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивач не має можливості працювати та утримувати себе. 
Відповідач, будучи працездатним, має достатній рівень доходу, на утриманні непрацездатних батьків не має, кредитними зобов`язаннями та іпотеками не обтяжений, має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу. 
Крім того, позивачка є внутрішньо-переміщеною особою, в зв`язку з чим має необхідність в оренді житла, що потребує додаткових витрат. 
Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд стягнути ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від доходу відповідача щомісяця, починаючи з 23 липня 2025 року і до досягнення дитиною трирічного віку.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 24 липня 2025 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.
Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.
У задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2025 року звільнено ОСОБА_2 від сплати на користь держави судових витрат в розмірі 1211 гривень 20 копійок.
Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок віднесено за рахунок Державного бюджету України.
Не погоджуючись із рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити, ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував визначений державним бюджетом України продовольчий кошик на 2025 рік, що становить 2920 гривень, а також витрати на придбання сезонного одягу та взуття.
Звертає увагу, що відповідно довідки 2302-5003720909 від 27.06.2025 року вона є тимчасово переміщеною особою та з 25 вересня 2025 року проживає разом з дитиною в орендованому житлі. Вартість оренди житла становить 5 000 гривень на місяць, крім того, вартість комунальних послуг становить 3 000 гривень, що несе за собою додаткові витрати.
Також, відповідно довідки “КНП Міська лікарня №4 ЗМР” від 10.11.2025 року, їй встановлений діагноз: “Меопатія середнього ступеню, складний міопічний аст., факосклероз”, у зв`язку з чим вона потребує оперативного втручання.
18.08.2018 року ОСОБА_1 одержала ушкодження головного мозку в наслідок закритої мозкової травми: струс, забій, з ураженням органу слуху, що виникла на тлі механічної дії на скроневу частину черепу під час виконання службового завдання.
23.09.2025 року ОСОБА_1 отримала повторну контузію під час обстрілів цивільної інфраструктури міста Запоріжжя, внаслідок чого її стан здоров`я почав погіршуватися, в зв`язку з чим вона потребує тривалого лікування та реабілітації, що підтверджується консультативним висновком лікаря від 01.10.2025 року.
Відповідно консультативного висновку невролога від 06.10.2025 року було поставлено діагноз: Ураження попереково – крижового сплетіння. Загострення поперекової радикулопатії з обох сторін, виражений міофасціальний синдром, потребує повного обстеження, лікування та медичної реабілітації.
Зауважує, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 28.10.2025 року єдиним джерелом прибутку ОСОБА_1 є щомісячні соціальні виплати в розмірі 860 гривень.
У зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивач ОСОБА_1 не має можливості працювати та себе. Відповідач, будучи працездатним, має достатній рівень доходу, на утриманні не має непрацездатних батьків, не обтяжений іпотеками чи кредитними зобов`язаннями, має можливість надавати ОСОБА_1 матеріальну допомогу. Однак, відповідач добровільно ухиляється від надання позивачу матеріальної допомоги на її утримання.
Вказує, що відповідач є інвалідом II групи за захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини. Однак, дружина має право на аліменти під час догляду за дитиною до 3 років, навіть якщо батько є інвалідом. Непрацездатність батька-інваліда не скасовує його обов`язку утримувати дружину, якщо він має достатні матеріальні можливості.
Відповідно довідки про доходи від 25.07.2025 року відповідач отримує пенсію по інвалідності. Згідно довідки дохід відповідача становить 31311,21 гривен.
Особи з інвалідністю внаслідок війни в Україні мають право на безкоштовне медичне обслуговування у стаціонарі (операції та лікування мають здійснюватись за пакетом Національної служби здоров`я України). Також, згідно статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” особи з інвалідністю внаслідок війни мають право на низку пільг та гарантій на лікування і оздоровлення. Особи з інвалідністю внаслідок війни мають право на пільги за користування житлом та комунальними послугами.
Відповідно до Закону, що забезпечує низку пільг на ЖКП, безоплатне медичне лікування, безоплатне забезпечення лікарськими засобами, ряду соціальних гарантій як інваліду війни, також згідно довідки про доходи відповідача, відповідно якої дохід відповідача на місяць складає 31311,21 гривен, що в рази перевищує встановлені державою розміри пенсій, мінімальної заробітної плати, прожиткового мінімуму та навіть середньої заробітної плати в Україні за 2025 рік, що напряму вказує, на те, що чоловік має можливість надавати матеріальну допомогу без шкоди для забезпечення своїх потреб. 
Враховуючи викладене, вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного рівня життя та потреб її та дитини, а відповідач має можливість сплачувати в рази більшу суму.
Від ОСОБА_2 , в особі представника – адвоката Януш А.І., на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.
Вказує, що позивачка стверджує, що він є працездатною особою, має достатній рівень доходу та не має на утриманні непрацездатних осіб, що не відповідає дійсності та не підтверджується матеріалами справи. 
Так, ОСОБА_2 не працює, є інвалідом ІІ групи за захворюванням, пов`язаним із захистом батьківщини безтерміново, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ № 197607 від 26.10.2022. На підтвердження вказаних обставин надані копії виписок із медичних карт стаціонарного хворого в період з 2021 року по 2025 рік: № 18429, № 8963, № 235, № 31278, № 2607, № 9320; свідоцтво про хворобу № 133/НГ від 21.05.2021, МРТ головного мозку від 01.03.2021; епікриз із медичної карти стаціонарного хворого № 1311/214. Вказані документи підтверджують, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій та під час військових дій в АТО отримав ЧМТ, контузію, неодноразово лікувався амбулаторно, стаціонарно. На теперішній час продовжує отримувати лікування. 
Єдиним доходом ОСОБА_2 є пенсія по інвалідності. 
Водночас, ОСОБА_2 сплачує аліменти згідно з виконавчим листом № 542/679/18 від 03.04.2019 року, виданим Новосанжарським районним судом Полтавської області на користь ОСОБА_4 на утримання спільної дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2800 грн. щомісяця, починаючи з 26.05.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.08.2025 року відсутня. 
Також, відповідно до судового наказу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2025 у справі № 336/6763/25 (пр. 2-н/336/429/2025) вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.07.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. 
На виконання вказаного рішення суду з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 в сумі 7800,00 грн. щомісячно. 
Окрім того, батько та мати ОСОБА_2 є непрацездатними, перебувають на його утриманні, обидва є інвалідами ІІ групи. 
Вважає, що при вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, суд взяв до уваги, що відповідач не працює, є інвалідом ІІ групи за захворюванням, пов`язаним із захистом батьківщини безтерміново, постійно потребує лікування. Відповідач надав докази в підтвердження того, що він не має можливості надавати допомогу позивачці в розмірі, вказаному в позовній заяві. 
Так, сума, яка стягнута судом першої інстанції, становить 1/10 частину від усіх доходів відповідача, тобто сума нарахованих аліментів на утримання дружини буде становити 3 131,12 грн., що в межах прожиткового мінімуму, встановленого у 2025 році - 3028 грн. та вдвічі більше мінімально встановленого рівня аліментів на утримання дитини. 
З огляду на усі вищевикладені обставини, вказує, що стягнута Шевченківським районним судом м. Запоріжжя сума аліментів на утримання ОСОБА_1 до досягнення спільною дитиною ОСОБА_3 трьох років в розмірі 1/10 частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , є справедливою та саме такий розмір буде відповідати реальним потребам позивачки, матеріальному становищу сторін у справі, а також буде справедливим балансом між захистом їх прав та прав дитини.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 може надавати позивачу ОСОБА_1 матеріальну допомогу на її утримання до досягнення спільною дитиною сторін трирічного віку. Водночас, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дружини, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважав справедливим стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання до досягнення спільною дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років в розмірі 1/10 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки вважав, що саме такий розмір буде відповідати реальним потребам позивачки, матеріальному становищу сторін у справі, а також буде справедливим балансом між захистом їх прав та прав дитини. За таких обставин суд виснував, що позов підлягає частковому задоволенню.
Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13.08.2021 між позивачкою ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований в Олександрівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Півднно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1147.
Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 від 31.10.2024, актовий запис № 654.
Позивач ОСОБА_1 є внутрішньо-переміщеною особою з 27.06.2025, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 2302-5003720909 від 27.06.2025 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи.
За вказаною адресою з травня 2025 року по теперішній час разом з позивачкою фактично проживають її мати ОСОБА_7 , 1958 р.н., та донька ОСОБА_3 , 2024 р.н., про що свідчить Акт голови квартального комітету № 94 про фактичне місце проживання мешканців будинку від 21.07.2025.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 18.07.2025, за період з грудня 2024 року по травень 2025 року ОСОБА_1 отримала доходи, які складалися з соціальних виплат з відповідних бюджетів (Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації) на загальну суму 16 340,00 грн. та виплат військовослужбовцям ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на загальну суму 149 229,09 грн. 
Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від позивача з дитиною за фактичною адресою: АДРЕСА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 не працює, є інвалідом ІІ групи за захворюванням, пов`язаним із захистом батьківщини безтерміново, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ № 197607 від 26.10.2022. 
На підтвердження вказаних обставин відповідачем надані копії виписок із медичних карт стаціонарного хворого в період з 2021 року по 2025 рік: № 18429, № 8963, № 235, № 31278, № 2607, № 9320; свідоцтво про хворобу № 133/НГ від 21.05.2021, МРТ головного мозку від 01.03.2021; епікриз із медичної карти стаціонарного хворого № 1311/214. Вказані документи підтверджують, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій та під час військових дій в АТО отримав ЧМТ, контузію, неодноразово лікувався амбулаторно, стаціонарно. На теперішній час продовжує отримувати лікування.
Згідно довідки про доходи № 4703 5375 5479 2791, виданої 25.07.2025 пенсіонеру ОСОБА_2 , він перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності, яка в період з листопада 2021 по липень 2025 року склала 1052830,21 грн. З вересня 2024 року щомісячний розмір пенсії ОСОБА_2 складає 31311,11 гривень.
Відповідно до довідки про отримання аліментів № 82753, виданої 06.08.2025 начальником відділу Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Павліченко Р.П. сплачує аліменти згідно з виконавчим листом № 542/679/18 від 03.04.2019 року, виданим Новосанжарським районним судом Полтавської області на користь ОСОБА_4 на утримання спільної дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2800 грн. щомісяця, починаючи з 26.05.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.08.2025 року відсутня.
На підставі судового наказу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2025 у справі № 336/6763/25 (пр. 2-н/336/429/2025) вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.07.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Відомості щодо наявності або відсутності у відповідача рухомого та нерухомого майна, іншого доходу, крім пенсії, у матеріалах справи відсутні.
Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини, є особливим видом права подружжя на утримання. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, неможливості чоловіка надавати таке утримання.
Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду, який при вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, виходив із того, що відповідач не працює, є інвалідом ІІ групи за захворюванням, пов`язаним із захистом батьківщини безтерміново, під час розгляду справи останнім надано докази в підтвердження того, що він не має можливості надавати допомогу позивачці в розмірі, вказаному в позовній заяві. Крім того, з відповідача вже стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , 2024 р.н. в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до її повноліття, та на утримання сина ОСОБА_9 , 2009 р.н., від попереднього шлюбу в твердій грошовій сумі 2800 грн. щомісяця до його повноліття. Єдиним джерелом доходу відповідача є пенсія по інвалідності.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідач має змогу сплачувати кошти на утримання позивачки, з якою проживає дитина, у розмірі 1/10 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років.
Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір аліментів ставить позивача у скрутне матеріальне положення, оскільки він є заниженим та не відповідає реальним потребам матеріального становища позивача, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Так, пенсія ОСОБА_2 складає 31 311,11 грн., отже, 1/10 від вказаної суми становить 3 131,11 грн, що перевищує прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб станом на 2025 рік, який становить 3028 гривень.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторень підстав позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Решта доказів та обставин, на які посилається заявниця в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
За таких обставин судова колегія не вбачає підстав для зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 16 квітня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко