П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/36101/24	

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в України в Одеській області (далі – ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини пенсії за період з 01.04.2020 по 30.11.2020, у зв`язку з порушенням строків її виплати;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату в розмірі 48 650,31грн., нарахованої ГУ ПФУ в Одеській області компенсації втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01.04.2020 по 30.11.2020 включно, у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованої пенсії, за весь час затримки її виплати - з 01.04.2020 по день фактичної виплати 18.10.2024.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області, отримуючи пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Далі позивач пояснює, що на виконання рішення суду від 10.11.2020 у справі №420/4284/20 відповідач здійснив перерахунок пенсії з 01.04.2020. Водночас, як зазначає позивач, недоплачена частина пенсії у розмірі 101 489,60 грн., яка утворилася в наслідок протиправних дій територіального органу Пенсійного фонду була виплачена лише 18.10.2024.
Позивач вважає, що відповідно до норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі – Закон №2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі – Порядок №159), має право на компенсацію втрати частини доходів через порушення строків виплати частини пенсії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини пенсії за період з 01.04.2020 по 30.11.2020 у зв`язку з порушенням строків її виплати. 
Зобов`язано відповідача здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату 48 650,31 грн. компенсації втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01.04.2020 по 30.11.2020, у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованої пенсії, за весь час затримки її виплати - з 01.04.2020 по день фактичної виплати 18.10.2024.
В апеляційній скарзі, ГУ ПФУ в Одеській області посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
Мотивуючи свою позицію апелянт зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. 
Як вважає апелянт, відповідно до положень статей 3, 4 Закону №2050-ІІІ підставою для здійснення виплати компенсації втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування особі належних йому доходів; доходи не повинні носити разовий характер; порушення встановлених строків їх виплати; затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги. 
При цьому, за твердженням апелянта, основною умовою для виплати компенсації втрати частини доходів, є порушення строків виплати нарахованих доходів. Апелянт вважає, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстави для виплати компенсації виникають у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.
Окремо апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не звернув уваги на той факт, що позов поданий із пропуском строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України.
ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Одеській області не скористався.
Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Пункт 2 частини 1 статті 263 КАС України визначає, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ГУ ПФУ в Одеській області не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області, отримуючи пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №420/4284/20 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо припинення ОСОБА_1 з 01.04.2020 нарахування та виплату пенсійного забезпечення та зобов`язано відповідача поновити з 01.04.2020 нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсійного забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
На виконання указаного судового рішення ГУ ПФУ в Одеській області 26.11.2023 здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.04.2020.
Однак суму не отриманої пенсії в розмірі 101 489,60 грн., за період з квітня 2020 року по листопад 2020 року територіальний орган Пенсійного фонду виплатив на користь ОСОБА_1 лише 18.10.2024.
Водночас відповідач не виплатив компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм Закону№2050-ІІІ, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину пенсії або заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а тому вважав заявлений позов обґрунтованим та задовольнив його.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, якою затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Так, Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі і вище – Закон №2050-ІІІ) регулює питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. 
Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
У розумінні Закону № 2050-ІІІ заробітна плата (грошове забезпечення) є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випаду її присудження за рішенням суду. 
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Використане у статтях 3, 4 Закону №2050-ІІІ формулювання доводить, що компенсація обчислюється як добуток “нарахованого, але не виплаченого грошового доходу” за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
21.02.2001, з метою реалізації Закону №2050-ІІІ, постановою Кабінету Міністрів України №159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати (далі – Постанова №159).
Пункти 1,2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Отже, умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.
При цьому норми Закону № 2050-ІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.
Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлений (визначений) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у даному випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.
Як встановлено матеріалами справи, на виконання судового рішення, позивачу виплачена сума недоотриманої пенсії, а відтак, він набув право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсійного забезпечення, згідно положень Закону №2050-ІІІ.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача права на виплату компенсації втрати частини доходів, із посиланням на те, що така виплата здійснена на виконання рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. 
Враховуючи, що вказані кошти нараховані в результаті відновлення порушених прав, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ, а тому позивач набув права на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати.
При цьому, колегія суддів зауважує, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи, у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
За таких підстав слід констатувати, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 ..
Стосовно доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Так, відповідно до приписів частини 1 статті 122 КАС України позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Положення частини 3 статті 122 КАС України передбачають, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Оцінюючи вказаний довід апелянта, колегія суддів зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду також необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №420/4284/20 ГУ ПФУ в Одеській області здійснило перерахунок пенсії позивача та суму перерахованої пенсії в розмірі 101 489,60 грн., за період з квітня 2020 року по листопад 2020 року виплатило на користь ОСОБА_1 лише 18.10.2024.
Отже, враховуючи, що до суду першої інстанції з даним позовом ОСОБА_1 звернувся 22.11.2024, колегія суддів вважає, що строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України позивачем не пропущений.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині також не знайшли свого підтвердження, а тому слід констатувати, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, та не містять аргументів яким би не була надана оцінка судом першої інстанції, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення..
На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а підстави для скасування судового рішення відсутні.
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко