Справа № 638/4948/26
Провадження № 2/638/6275/26
РІШЕННЯ
Іменем України
22 квітня 2026 року       м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання – Мяснянкіної Г.П.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, 
розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн, в обґрунтування якої зазначив, що є пенсіонером, ветераном праці, особою з інвалідністю ІІ групи (загальне захворювання), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Харківській області та з 20.06.2023 (довічно) отримує пенсію по інвалідності (в розмірі пенсії за віком)
Відповідачем у 2025 році було неправильно здійснено перерахунок пенсії позивача шляхом збільшення на понижуючий коефіцієнт 1,0345, замість збільшення на відповідний коефіцієнт збільшення, у розмірі 1,115 показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, у зв`язку з чим позивач був змушений оскаржувати бездіяльність відповідача в судовому порядку. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у адміністративній справі №520/13349/25, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2026 року, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо непроведення належного перерахунку пенсії та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, виходячи з коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,115 з 01.03.2025.
Позивач зазначає, що через протиправну бездіяльність відповідача щодо неправильного обчислення розміру пенсії та виплати її у заниженому розмірі він був змушений відстоювати свої права та інтереси, прикладати особисті зусилля для захисту своїх прав, вести тривалу переписку з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Будучи пенсіонером, інвалідом 2 групи, був змушений неодноразово звертатись до відповідача та суду за оскарженням дій та бездіяльності відповідача, щодо обмеження розміру моєї пенсії, що не входить до його звичайного способу життя. Саме невиконання відповідачем вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» та неотримання пенсії в повному обсязі призвело до порушення його прав, а також до необхідності змін у способі життя та додаткових зусиль для його організації, з урахуванням того, що пенсія є джерелом для існування. Вважає, що виплатою пенсії в неповному обсязі йому завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та постійної судової тяганини, яка й досі потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода спричинена внаслідок порушення ГУ ПФУ в Харківській області конституційного права на соціальний захист та права мирно володіти належним майном.
Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органами держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння позивачу моральної шкоди, яку він оцінив в 25000 грн. 
Ухвалою суду від 16 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження на 22 квітня 2026 року. Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області роз`яснено, що воно має право протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з наведенням обґрунтувань такої вимоги; встановлено строк п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали, протягом якого воно має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відзиві на позовну заяву просило у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння Головного управління, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням Головного управління та вини Головного управління в її заподіянні. Вказані позивачем у позовній заяві розрахунок і оцінка душевних страждань є суб`єктивними і не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами. Отже, на переконання відповідача, вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтвердили, що внаслідок дій Головного управління та прийняття ним рішення виникли фактори, що спричинили стресовий стан та значні душевні страждання позивача, які можуть бути відшкодовані шляхом стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 25000 грн.
У відповіді на відзив ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
05.03.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області з запитом, щодо перерахунку моєї пенсії з 01.03.2025.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом від 10.03.2025 №2000-0202-8/37324, надало відповідь, що оскільки пенсію за віком призначено з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2020-2022 роки - 12236,71 грн, то немає підстав для перерахунку шляхом збільшення на відповідний коефіцієнт збільшення, у розмірі 1,115 показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, яка врахована для призначення пенсії з 01.03.2025 відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209.
01.03.2025 позивачу відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» була нарахована індексація пенсії у розмірі коефіцієнту збільшення 1,0345. 
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Зазначені обставини встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі № 520/13349/25, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2026 року, а тому не підлягають доказуванню у цій справі згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі № 520/13349/25, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2026 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволено; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не проведення з 01 березня 2025 року належного перерахунку пенсії ОСОБА_1 , із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсі у розмірі - 1,115; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 березня 2025 року з урахуванням індексації ОСОБА_1 , виходячи з коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,115 з 01.03.2025.
Отже, вказаним судовим рішенням порушені права позивача були відновлені.
Правовими підставами цього позову позивач зазначив статті 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України.
Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Отже, визначальним у вирішенні даного спору є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Як встановлено судом, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі № 520/13349/25, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2026 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволено, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та зобов`язано його здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 березня 2025 року з урахуванням індексації ОСОБА_1 , виходячи з коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,115 з 01.03.2025.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував наявність моральної шкоди перенесеними моральними стражданнями внаслідок порушення органом Пенсійного фонду його прав. При цьому, обґрунтовуючи заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, послався на те, що виплатою пенсії в неповному обсязі йому завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та постійної судової тяганини, яка й досі потребує додаткових зусиль для організації свого життя.
При цьому, позивачем не доведено жодним належним та допустимим доказом, як то передбачено ст. 81 ЦПК України, що йому завдана моральна шкода діями чи бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у непроведенні з 01 березня 2025 року належного перерахунку пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсі у розмірі - 1,115.
Та обставина, що позивач, будучи пенсіонером та особою з інвалідністю 2 групи, звернувся до суду з позовом щодо за оскарження дій та бездіяльності відповідача, не свідчить про завдання позивачу моральних страждань, враховуючи, що протиправна діяльність відповідача по відношенню до позивача не мала винятково тривалого, систематичного та дискримінаційного характеру. Доказів неодноразового звернення позивача до суду у зв`язку з невиконанням відповідачем судових рішень матеріали справи не містять. 
Посилання відповідача на постанову Харківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року у справі № 638/19413/25 є безпідставними, оскільки згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин підлягають врахування лише висновки, викладені в постановах Верховного Суду.
За встановлених обставин, враховуючи, що позивачем не надано доказів заподіяння відповідачем внаслідок непроведення з 01 березня 2025 року належного перерахунку пенсії моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодуванню моральної шкоди не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.7, 10,12,13,76, 81, 258,259,263-265,273,354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 22 квітня 2026 року.

Суддя      І.П. Латка