Справа № 592/17257/25 
Номер провадження 22-ц/816/1573/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 березня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі: (колегія суддів)
головуючого – Черних О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Криворотенко В.І., Петен Я.Л.
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2025 року в цивільній справі № 592/17257/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВ ИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог позову
У жовтні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» – Сарана А.О. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовна заява вмотивована тим, що 09.01.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено Кредитний договір №09.01.2025-100002496, відповідно до умов якого надано кредит у розмірі - 8000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 09.01.2025 року, строком на 140 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. Відповідачка частково сплачувала кредитні зобов`язання, однак платежі були не повними та станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 21083,62 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн, по процентам в розмірі 8960 грн, комісії - 283,62 грн, неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 3 840,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». В зв`язку з наведеним ТОВ «Споживчий центр» просили суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за Кредитним договором №09.01.2025-100002496 від 09.01.2025 року у розмірі 21083,00 грн, а також судові витрати. 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2025 року у складі судді Корольової Г.Ю. було відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр». 
Суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Споживчий центр» не надано до суду будь-яких первинних документів, передбаченими наведеними законодавчими та нормативними актами, на підставі яких суд мав би можливість встановити факти надання позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів, їх розміру, а також будь-яких документів, на підставі яких суд міг би перевірити правильність розрахунку заборгованості відповідача. В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції посилався на норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Постанову Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, Податковий кодекс України.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Ч. 3 зазначеної статті Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.
Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.
Разом з тим, як зазначено у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Крім того, відповідно до п. 44.1 Податкового кодексу України, облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, ведуть на підставі первинних документів, регістрів бухобліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Банківські первинні документи залежно від виду операції та типу контрагентів поділяють на касові та меморіальні. Перші (прибуткові та видаткові) підтверджують здійснення операцій із готівкою, а другі використовують для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів із рахунків та внутрішньобанківських операцій (п.п. 4.5, 4.6). До них належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами НБУ).
Первинні документи банку складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України (на паперових носіях або в електронній формі). До їх обов`язкових реквізитів віднесено: назву документа (форми); дату й місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст й обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) й інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Окрім них, до обов`язкових реквізитів первинних документів, що використовуються для розрахунків (окрім перелічених вище), також належать: назва одержувача коштів; номери рахунків; назва банку (одержувача та платника коштів); сума операції (цифрами й словами) суму операції може бути відображено лише цифрами, якщо цей документ формують за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами НБУ.
Інформацію, наведену в первинних документах, систематизують у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри бухобліку повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища й підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. До регістрів бухобліку належать й особові рахунки та виписки з них, які банки також повинні складати на паперових носіях чи в електронній формі.
При вирішенні справи суд першої інстанції дійшов висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, проте, таких документів у підтвердження наявної кредитної заборгованості вважають, що суду не надано. Суд першої інстанції вважав, що позивач не довів належними та допустимим доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Скаржник вважає, що рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2025 року не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, суд неналежним чином дослідив докази порушуючи норми матеріального та процесуального права.
Мотиви суду першої інстанції, щодо недоведеності наявність кредитної заборгованості, її розмір та періоду, за який слід розраховувати розмір заборгованості не відповідають дійсності, оскільки видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» за яким вбачається, що «Між нашими підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 року. Відповідно до зазначеного договору було перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 09 січня 2025 року в 20:31:15 на суму 8000,00 гривень, номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 619862860, призначення платежу: видача за договором кредиту №09.01.2025-100002496.» (а.с.11).
Вказав, що пунктом 10 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий фінансовий кредит)» від 03.11.2021 № 113 передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ НОМЕР_2 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Пунктом 22 Постанови Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 N 705 (яка була чинна на момент укладення зазначеного кредитного договору) передбачено, що торговець зобов`язаний не копіювати електронного платіжного засобу чи його реквізитів та не вносити повного номера електронного платіжного засобу до облікових книг та/або до електронних баз даних комп`ютерних програм торговця тощо. 
Таким чином, скаржник зазначає, що відповідачем ОСОБА_1 при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача.
До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору №09.01.2025-100002496, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору №09.01.2025-100002496), підписані одноразовим ідентифікатором «E582», які містить номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача, а саме: 4731-21XX-XXXX-5798. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки.
Скаржник також наголошує, що у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. Еквайр зобов`язаний надати держателю платіжної картки (платнику) квитанцію платіжного терміналу (пункти 156, 160 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління НБУ від 29.07.2022 №164. 
У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 Верховний Суд вказав, що «факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, ай сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо». Слід зауважити, що суд першої інстанції вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин, що в свою чергу підтверджує волевиявлення відповідача щодо укладення такого договору та особистого надання реквізитів Кредитодавцю для перерахування кредитних коштів. У зв`язку з наведеним, лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 14.10.2025 року про перерахування коштів, який міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. Водночас скаржник не погоджується з позицією суду першої інстанції, щодо визначення довідки-розрахунок заборгованості та картки субконто як неналежних доказів наявності заборгованості за кредитним договором. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наведений позивачем у позовній заяві розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Сторона позивача наголошує, що відповідач не надав до суду першої інстанції виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку 4731-21XX-XXXX-5798, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно із Заявкою кредитного договору №09.01.2025-100002496 (кредитної лінії): «Відповідно до умов кредитного договору №09.01.2025-100002496 від 09.01.2025 (надалі – «Договір») Позичальнику надається Кредит на наступних умовах: 1. Дата надання/видачі кредиту - 09/01/2025; 2. Сума Кредиту: 8000 грн. 00 коп. 3. Строк, на який надається Кредит - 140 днів з дати його надання 4. Дата повернення (виплати) кредиту - 28.05.2025; 6. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відтак, можна провести наступний розрахунок: 140 х (8 000 / 100 х 1) = 11 200 грн – розмір заборгованості за процентами за ставкою «Стандарт» Як було зазначено у позовній заяві.
Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму: 1 938,19 грн. від 24.01.2025 р., що було зараховано в погашення, заборгованості по процентам - 1 120,00 грн, по комісії - 658,19 грн та неустойки - 160,00 грн; 1 778,19 грн. від 04.02.2025 р., що було враховано у аванс, оскільки було сплачено до дати чергового платежу. Після настання дати чергового платежу (05.02.2025), дані кошти було зараховано в погашення заборгованості по процентам - 1120 грн та комісії - 658,19 грн. При цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. 
Скаржник наголошує на правомірності заявлених вимог, зазначивши, що наявні всі докази укладення кредиту та надання кредитних коштів відповідачу. В свою чергу вбачаються порушення прав кредитора, оскільки з боку кредитодавця всі зобов`язання виконано, кошти боржнику перераховані. Посилаючись на норми Закону, практику Верховного Суду, просить скасувати судове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2025 року у справі № 592/17257/25 про відмову у задоволенні позову і ухвалити нове про стягнення боргу за кредитним договором, згідно наявних доказів. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 19 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 19 січня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Позиція апеляційного суду 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини справи
З матеріалів справи вбачається, що 09.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №09.01.2025-100002496, (ОФЕРТА) відповідно до умов якого надано кредит у розмірі - 8000 грн., строком на 140 днів. (а.с. 19-22). 
Згідно довідки-розрахунку, у зв`язку із невиконанням відповідачкою умов договору, утворилась заборгованість в сумі 21083.62 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн., по процентам в розмірі 8960 грн., комісії 283,62 грн., по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 3 840,00 грн. (а.с.12).
Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.
Щодо дійсності наявності договірних правовідносин між сторонами.
Встановлено, що 09.01.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 09.01.2025-100002496.
Позичальником під час укладення кредитного договору № 09.01.2025-100002496 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи Bank ID Національного банку. Під час ідентифікації позичальника з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.
Для підписання і укладення кредитного договору був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача НОМЕР_3 . Вказаний договір підписано одноразовим ідентифікатором Е582.
Відповідно до вимог п. 3.1 договору кредиту, ТОВ «Споживчий центр» надає позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію.
Відповідно до пункту 3.2.договору кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно п. п 3.3.1-3.3.8. дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк на який надається кредит, дата повернення (виплати) кредиту, проценти за користування Кредитом (Проценти), графік платежів встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.
Згідно заявки кредитного договору №09.01.2025-100002496:
пункт 1 дата надання кредиту 09.01.2025 року;
пункт 2 сума кредиту:8 000 грн;
пункт 3 строк на який на дається кредит- 140 днів з дати його надання;
пункт 4 дата повернення кредиту-28.05.2025 року;
пункт 5 продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/строку договору не передбачена;
пункт 6 процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку;
пункт 7 комісія, пов`язана з надання кредиту та дорівнює 20 % від суми кредиту та дорівнює 1600 гривень. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту;
пункт 10 денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загально розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,87% (денна процентна ставка) = (9781,92 / 8000) / 140 х 100%.
Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4731-21XX-XXXX-5798.
Відповідно до п. 4.3.Договору днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано кредит.
Відповідно до п. 4.4. Договору сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання кредиту (включаючи безпосередньо день надання Кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує проценти за період фактичного користування кредитом (включаючи безпосередньо день надання кредиту). У разі дострокового часткового повернення кредиту у день повернення позичальник сплачує проценти за період фактичного користування всією сумою кредиту, а на залишок суми кредиту нараховуються проценти у загальному порядку, передбаченому договором чи за домовленістю сторін.
Тобто, сторонами було погоджені всі істотні умови договору. Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 8 000 грн відповідачу (позичальнику) підтверджується квитанцією про перерахування суми кредиту на картковий рахунок № НОМЕР_4 . Видача коштів здійснювалася за допомогою системи LiqPay. Номер транзакції в системі iPay.ua -619862860 (а.с. 11).
З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 09.01.2025-100002496 від 09.01.2024 року, складеного ТОВ «Споживчий центр» вбачається, що розмір заборгованості по основному кредиту становить 8000 грн, по відсоткам - 8960 грн, комісія за надання – 283,62 грн, неустойка – 3840,00 грн, що разом становить 21083,62 грн. (а.с 12).
Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» при цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Зібрані у справі докази вказують на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який, підписано сторонами. ОСОБА_1 підписала цей договір одноразовими ідентифікаторами (одноразовими паролями Е582).
Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, розміру комісії, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
При цьому, спірний договір в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаного правочину.
Доводи зазначені судом першої інстанції, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу отримання відповідачем кредитних коштів за договором, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, і спростовуються наступним.
З матеріалів справи встановлено, що пунктом 4.1 договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4731-21XX-XXXX-5798.
На виконання умов кредитного договору товариство перерахувало 09.01.2025 року - 8000 грн на картковий рахунок відповідача (довідка ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за яким вбачається, що «Між ТОВ «Споживчий центр» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 року (а.с.11).
Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий позивачем довідка-розрахунок (а.с. 12), колегія суддів вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Таким чином, позивачем надані суду належні та допустимі докази отримання таких коштів відповідачем за кредитним договором.
Щодо ненадання ТОВ «Споживчий центр» банківської виписки по рахунку відповідачки, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.
Відповідно до пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.
Таким чином, виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.
Окрім того, відповідно до пункту 5 ч. 1 статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.
Щодо нарахування комісії за надання кредиту.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемним.
Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.
Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22).
З матеріалів даної справи вбачається, що комісію у розмірі 283,62 грн було визначено як плату за надання кредиту.
Водночас, в матеріалах справи відсутній перелік банківських послуг, які пов`язані з наданням кредиту та які повинні надаватись банком.
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення договору про встановлення плати за надання кредиту в розумінні комісії 283,62 грн є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 - відсутні.
Щодо правомірності нарахування неустойки, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п. 15 Заявки кредитного договору № 09.01.2025-100002496 сторони погодили неустойку: 80,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (а.с. 21 зв.б.).
В свою чергу, 15.03.2022 року прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
У наданій позивачем довідці розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 09.01.2025-100002496 від 09.01.2025 року ТОВ «Споживчий центр» не зазначено за який саме період здійснено нарахування заборгованості по неустойці (а.с. 12). При цьому, колегія суддів враховує те, що кредитний договір між сторонами був укладений 09.01.2025 року, а з позовом товариство звернулося до суду 23.10.2025 року.
Таким чином, суд апеляційної інстанції враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, вважає, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по неустойці в розмірі 3840 грн необхідно відмовити. 
Крім того, часткову сплату відповідача, яка була зарахована у погашення в сумі 160 гривень, відповідно до ст. 534 ЦК України необхідно зарахувати в рахунок погашення процентів.
Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 17 083,62 грн (яка складається з 8000,00 грн - основний борг, 8800,00 грн - проценти).
За таких обставин, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову не дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. за подання позовної заяви (а.с. 27).
Предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 21083,62 грн.
Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку що рішення першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» із стягненням з відповідача заборгованості у розмірі 16800 гривень, отже позовні вимоги задоволено на 80 % (16 800,00 / 21083,62 х 100).
Оскільки позов задоволено на 80 %, то з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1938,00 грн (2422,40 х 81,03%).
В суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 3633,60 грн.
Апеляційна скарга задоволена відповідно на 80%, (залежно від суми заявлених вимог позовних вимог) а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2906,88 грн (3633,60 х 80%) судового збору за подання апеляційної скарги.
Загальна сума стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» становить – 4844,80 гривень 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення не може вважатись таким, що постановлено з додержанням норм матеріального закону, а тому підлягає скасуванню, з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр».
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 18 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 09.01.2025-100002496 від 09 січня 2025 року у розмірі 16 800 гривень 00 копійок (8000 грн - основний борг, 8800 грн – проценти).
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» ( м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833) судовий збір у розмірі 4844 гривень 80 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.М. Черних 
Cудді: В. І. Криворотенко
Я.Л. Петен