УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/8178/23 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В. 
Категорія 3 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.
з участю секретаря
судового засідання Драч Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/8178/23 за позовом ОСОБА_1 , яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності та визнання права власності із стягнення грошової компенсації
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 
на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2024 року, яке
ухвалено суддею Шалотою К.В.
в с т а н о в и в :
У серпні 2023 року ОСОБА_1 , яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: 
- припинити право власності ОСОБА_4 на 1/6 ідеальну частину земельної ділянки, кадастровий номер 1810136300:10:013:0021, загальною площею 0,0475 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та визнати за неповнолітньою ОСОБА_2 право власності на 1/6 ідеальну частину вказаної земельної ділянки;
- стягнути з ОСОБА_1 як законного представника неповнолітньої ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 79 516,66 грн – грошову компенсацію за припинення його права власності на 1/6 ідеальну частину земельної ділянки, кадастровий номер 1810136300:10:013:0021, загальною площею 0,0475 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, за рахунок внесених ОСОБА_1 коштів на депозит Корольовського районного суду м. Житомира;
- припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 ідеальну частину квартири АДРЕСА_2 та визнати за неповнолітньою ОСОБА_2 право власності на 1/6 ідеальну частину вказаної квартири;
- стягнути з ОСОБА_1 як законного представника неповнолітньої ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 191 600,00 грн - грошову компенсацію за припинення її права власності на 1/6 ідеальну частину квартири АДРЕСА_2 , за рахунок внесених ОСОБА_1 коштів на депозит Корольовського районного суду м. Житомира.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , а також неповнолітня ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 є співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:10:013:0021 за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказувала, що відповідачка ОСОБА_3 є власницею незначної частки спірної квартири (1/6 частки), в якій вона не проживає, має інше нерухоме майно, в тому числі житлову нерухомість, виділення цієї частки в однокімнатній квартирі є неможливим згідно з будівельно-технічними нормами, спільне проживання сторін є неприйнятним, оскільки ОСОБА_3 не допускає неповнолітню ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до спірної квартири, утримує у себе ключі від спірної квартири, чим створює перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні цим майном. У зв`язку з чим, представник позивача просила припинити право власності ОСОБА_3 на її частку у спірній квартирі та визнати за неповнолітньою ОСОБА_2 право власності на таку частку у спірному майні із виплатою грошової компенсації за припинення її права власності.
Також зазначала, що відповідач ОСОБА_4 є власником незначної частки спірної земельної ділянки (1/6 частки), якою він не користується, платежі за землю не сплачує та не підтримує спірну земельну ділянку у належному стані, а також те, що відповідач ОСОБА_4 має у власності житлову нерухомість, не являється членом сім`ї неповнолітньої ОСОБА_2 , спільне користування спірною земельною ділянкою або її поділ у відповідності до вимог нормативно-правових актів та часток співвласників є неможливим, представник позивача просила припинити право власності ОСОБА_4 на його частку спірної земельної ділянки та визнати за неповнолітню ОСОБА_2 право власності на таку частку спірної земельної ділянки із виплатою відповідачу грошової компенсації за припинення його права власності у спірному майні.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено. Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 36,99 кв.м. та визнано право власності на цю частку квартири за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 як законного представника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 у розмірі 191 600,00 грн за рахунок коштів, внесених ОСОБА_1 на рахунок UA678201720355249002000000277Державної казначейської служби України згідно з квитанціями №143397921 від 17.07.2023 та №143400422 від 17.07.2023.
Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/6 ідеальну частку земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:10:013:0021, загальною площею 0,0475 га, що знаходиться за адресою: в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та визнано право власності на цю частку земельної ділянки за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 як законного представника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/6 ідеальну частку земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:10:013:0021 у розмірі 79 516,66 грн за рахунок коштів, внесених ОСОБА_1 на рахунок НОМЕР_1 Державної казначейської служби України відповідно до квитанції № 143471455 від 18.07.2023.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 916,00 грн, витрати на проведення оцінки вартості майна в розмірі 500 грн, витрат на правничу допомогу в розмірі 4 750,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073,60 грн, витрати на проведення земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи в розмірі 6 000,00 грн, витрат на правничу допомогу в розмірі 4 750,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з аналізу положень ст. 365 ЦК України та судової практики, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено а наявності будь-якої з передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Вказує, що водночас при визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз. 3,4 п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 №7 (далі ППВСУ №7), відповідно до якого розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза (аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року по справі №509/3687/16-ц).
Звертає увагу, що до позовної заяви було додано копію висновку оцінювача про вартість майна від 01.06.2023, згідно якого вартість квартири АДРЕСА_2 становить 1 150 000,00 грн, в тому числі вартість 1/6 частини становить 191 600,00 грн. Цей же висновок взяв до уваги місцевий суд та посилався на нього в оскаржуваному рішенні.
Зазначає, що з зазначеного висновку вбачається, що експерт не оглядав квартиру, в характеристиках об`єкта оцінки вказано, що оцінюється квартира панельного будинку.
Проте, квартира, що є предметом спору, не знаходиться в панельному будинку, а розташована в цегляному будинку, що підтверджується наявним в матеріалах справи технічним паспортом, визначення правильного типу будинку впливає на правильність визначення вартості квартири. Крім того, на думку скаржника, з висновку оцінювача не вбачається, що при його складанні врахований той факт, що квартира утеплена, має автономне опалення, хороший ремонт та меблі.
Вказує, що з оголошень, що містилися в інтернеті, вбачалося, що ціна на аналогічну квартиру становила станом на червень 2024 року від 1 400 000,00 грн до 1 700 000,00 грн з метою підтвердження того факту, що дійсна ринкова вартість майна становить значно більшу суму відповідні документи будуть подані додатково.
Вважає, що наявний в матеріалах справи документ, наданий на підтвердження вартості частки квартири відповідачки, викликає сумніви щодо його правильності та не підтверджує дійсну ринкову вартість квартири.
Додає, що для правильного розгляду даної справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення потрібно було встановити дійсний розмір вартості частки квартири, яка належить їй. З цією метою було подано клопотання про призначення відповідної експертизи, яке суд першої інстанції залишив без розгляду.
Зазначає, що місцевий суд порушив норми процесуального права та не сприяв встановленню обставин, що мають значення для розгляду справи, зокрема, встановленню дійсної ринкової вартості частки майна, право власності на яке припинив.
Звертає увагу, що у висновку оцінювача ТОВ «Центр будівельних та земельних експертиз» Свістунова І. від 01.06.2023 зазначено, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 становить 1 150 000 грн і така вартість визначена станом на 01.06.2023. При цьому, грошова компенсація їй не присуджена в 2023 році, не отримала її і в 2024 році, оскільки рішення виготовлялось 10 місяців. Фактично в 2025 році суд розглянув справу та задовільнив вимоги про припинення права власності на частку в майні, при цьому розмір грошової компенсації присудив виходячи з вартості майна на червень 2023 року.
Вважає, що припинення права власності на частку майна в 2025 році та присудження грошової компенсації по вартості, визначеній в 2023 році, завдає істотної шкоди її правам та інтересам як співвласника, порушує її право на отримання належної компенсації вартості частки в майні.
Враховуючи вищевикладене, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.
Позивач скористалась своїм правом та через свого представника подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що в матеріалах справи є висновок оцінювача про вартість майна від 01.06.2023, в якому вказано, що ринкова вартість 1/6 частини оцінюваної квартири складає 191 600,00 грн. Вказану у цьому висновку вартість майна не було спростовано ОСОБА_3 , хоча жодних перешкод в цьому їй не чинилось. Вважає, що висновок оцінювача, хоча й наданий без особистого огляду оцінювачем житла, але фактично всі характеристики квартири вказано вірно, квартира не має централізованого опалення, в квартирі є газ, вода та електрика. Зауважує, що оцінка проведена ринкова, використовуючи порівняльний методичний підхід і врахування наявних в квартирі меблів та декоративного оздоблення не передбачено вимогами такої оцінки.
Зазначає, що ОСОБА_3 визнає позов і не погоджується лише з сумою компенсації вартості тієї частки квартири, право власності на яку за нею припиняється.
Зокрема, позивач намагалася врегулювати спір в досудовому порядку, однак відповідач не погодилася.
В судовому засідання представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Ващук Ю.С. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, рішення Корольовського районного суду м. Житомира скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Позивач та її представник у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира в повному обсязі, проте відповідач має право оскаржити судове рішення лише в частині вимог, які стосуються безпосередньо її прав, обов`язків чи законних інтересів, а не вимог, висунутих до іншого відповідача.
Таким чином перегляду апеляційним судом підлягають позовні вимоги в частині 1/6 квартири АДРЕСА_2 , що належать на праві власності ОСОБА_3 .
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 5/6 частка квартири АДРЕСА_2 , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.05.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Мокрецькою О.О. за №631 та копією витягу з Державного реєстру речових прав № 331227483 від 04.05.2023 (а.с.9).
Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 станом на 18.04.2023 вбачається, що квартира, загальною площею 36,99 кв.м., складається з коридору 4,9 кв.м., кладової 1,3 кв.м., санвузла 3,3 кв.м., кухні 7,7 кв.м., кімнати 18,8 кв.м., балкону 0,99 кв.м. (а.с.11-12).
ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 1/6 частка квартири АДРЕСА_2 згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №342659905 від 14.08.2023 (а.с.13).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №342659905 від 14.08.2023 ОСОБА_3 на праві власності також належить:
- 3/10 та 1/5 частки квартири АДРЕСА_3 ;
- 1/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером 1822080600:04:000:1043, площею 0,0146 га, розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;
- земельна ділянка з кадастровим номером 1822080600:04:000:1036, площею 0,063 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;
- садовий будинок, загальною площею 30,8 кв.м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 1822080600:04:000:1036, площею 0,063 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; 
- квартира, загальною площею 62,45 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_5 у співвласності з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .
Відповідно до висновку оцінювача ТОВ «Центр будівельних та земельних експертиз» ОСОБА_7 від 01.06.2023 за замовленням ОСОБА_1 слідує, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 становить 1 150 000 грн, в тому числі вартість 1/6 частини становить (вказаної квартири) становить 191 600 грн (а.с.32-33).
ОСОБА_1 (мати ОСОБА_2 ) сплатила на рахунок Державної казначейської служби України грошові кошти в сумі 150 000,00 грн та 41 600,00 грн із призначенням платежу: «вартість частки за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності», що стверджується документами №143397921 та №143400422 від 17.07.2023 (а.с.29, 30).
Задовольняючи позов в частині оскаржених позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що наявні правові підстави, передбачені статтею 365 ЦК України для припинення права власності ОСОБА_3 на 1/6 частку у спірній квартирі АДРЕСА_2 та визнання права власності на вказану частку спірного майна за малолітньою ОСОБА_2 із виплатою ОСОБА_3 грошової компенсації вартості такої частки у сумі 191 600,00 грн за рахунок коштів, внесених законним представником ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на депозитний рахунок Державної казначейської служби України шляхом перерахування цієї суми на користь ОСОБА_3 .
Такий висновок суду першої інстанції є вірним, виходячи із наступного.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
У статті 316 ЦК України передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Відповідно до висновків Верховного Суду з приводу застосування положень статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні, що викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі № 219/1551/17, від 27 квітня 2021 року в справі № 524/2579/18, від 29 січня 2021 року в справі № 629/511/17, від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просила припинити право спільної часткової власності відповідача ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 та визнати право власності на цю частку в спірному майні за малолітньою ОСОБА_2 із виплатою відповідачу грошової компенсації за її частку в спільному майні.
У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 зроблено висновок щодо застосування п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».
Слід зауважити, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить відповідачці ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки та малолітній ОСОБА_2 у розмірі 5/6 частки.
Підставою пред`явленого ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 позову є те, що частка відповідача ОСОБА_3 у спільному майні є незначною, поділ/виділ цієї частки зі спільного нерухомого майна та спільне його володіння, користування та розпорядження між співвласниками є неможливим, порушує права та інтереси малолітньої ОСОБА_2 , а припинення права власності відповідача на її частку у спірному майні не завдасть їй істотної шкоди, оскільки остання має у своїй власності іншу житлову нерухомість та земельні ділянки.
Вирішуючи спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд першої інстанції виходив з того, що частка відповідача ОСОБА_3 у праві спільної власності на спірну квартиру (36,99 кв.м.) є незначною (1/6) та не може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна; спільне користування квартирою є неможливим; у приватній власності ОСОБА_3 , якій належить менша частка у праві власності, наявне інше нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 62,45 кв.м. у співвласності з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ; 3/10 частки квартири АДРЕСА_3 ; садовий будинок, загальною площею 30,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.13-17); припинення права на частку не завдасть істотної шкоди правам та інтересам ОСОБА_3 ; позивачка ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок 191 600 грн, що відповідає реальній ринковій вартості 1/6 частки спірної квартири, відповідно до висновку оцінювача ТОВ «Центр будівельних та земельних експертиз» ОСОБА_7 від 01.06.2023 (а.с.32-33).
Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав, передбачених статтею 365 ЦК України для припинення права власності ОСОБА_3 на 1/6 частку у спірній квартирі АДРЕСА_2 та визнання права власності на вказану частку спірного майна за малолітньою ОСОБА_2 із виплатою ОСОБА_3 грошової компенсації вартості такої частки у сумі 191 600,00 грн за рахунок коштів, внесених законним представником ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на депозитний рахунок Державної казначейської служби України шляхом перерахування цієї суми на користь ОСОБА_3 .
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що долучений до цивільної справи висновок оцінювача про вартість майна від 01.06.2023, наданий на підтвердження вартості частки квартири відповідача, викликає сумніви щодо його правильності та не підтверджує дійсну ринкову вартість квартири, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, у серпня 2023 року позивач звернулася з даним позовом, а в жовтні 2023 року - з уточненою позовною заявою.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі №296/8178/23, підготовче засідання призначено на 16 листопада 2023 року. Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 отримали копію позовної заяви, з додатками разом із висновком оцінювача, однак своїм правом подати відзив не скористались.
16.11.2023 підготовче засідання у справі відкладено на 15.02.2024 на 11.00 год, про що повідомлено представника ОСОБА_8 (а.с.76).
29.01.2024 ОСОБА_8 скерувала до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.
15.02.2024 розгляд справи відкладено до 11 квітня 2024 року на 09:30 год.
11.04.2024 закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду на 28.05.2024 на 12:00 год.
ОСОБА_3 отримала судову повістку на 28.05.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.101).
28 травня 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Ващук Ю.С. скерувала до суду заяву про відкладення розгляду справи.
28.05.2024 розгляд справи відкладено до 27.06.2024 на 10:00 год за клопотанням представника відповідача Матвійчук О.М.
ОСОБА_3 отримала судову повістку на 27.06.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.16).
27 червня 2024 року представник ОСОБА_3 – адвокат Ващук Ю.С. подала клопотання про призначення експертизи. В задоволенні клопотання судом першої інстанції відмовлено у зв`язку з порушенням строку на його подання. Розгляд цивільної справи відкладено до 20.08.2024 на 10:00 год.
20 серпня 2024 року розгляд цивільної справи відкладено до 26.09.2024 на 11:00 год у зв`язку з неявкою сторін.
26 вересня 2024 року представник відповідача - адвокат Ващук Ю.С. скерувала до суду заяву про розгляд цивільної справи без участі її та ОСОБА_3 (а.с.147). Розгляд справи відкладено до 21 листопада 2024 року на 11:00 год, про що повідомлено представника ОСОБА_3 – адвоката Ващук Ю.С. через підсистему «Електронний суд» (а.с.153).
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами 1,5 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч.ч. 1,2,4,8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно з ч. 2 ст. 126 ЦПК України, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Поновлення процесуального строку визначено ст. 127 ЦПК України.
Так, згідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до ст.189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Відповідно до п.8 ч.2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому судовому засіданні суд вирішує питання, зокрема, про призначення експертизи.
Згідно із ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд поряд з іншим постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Статтею 209 ЦПК України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів.
Відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
З наведених обставин справи вбачається, що ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2023 року було відкрито провадження, підготовче провадження по справі тривало не одне судове засідання, ОСОБА_3 та її представник були повідомлені, тому мали можливість вчасно подати свої заперечення та клопотання про призначення експертизи.
Підготовче провадження було закрито судом першої інстанції 11 квітня 2024 року.
Жодних клопотань ОСОБА_3 та її представником під час підготовчого провадження подано не було. Представник відповідача звернулась з клопотанням про призначення експертизи 27 червня 2024 року, тобто під час розгляду справи по суті, при цьому при зверненні питання про поновлення процесуального строку поставлено не було.
Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм процесуального законодавства, клопотання про призначення експертизи сторона відповідача мала подати на стадії підготовчого судового засідання, оскільки саме в підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи. Натомість таке клопотання представником відповідача заявлено після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. При цьому, жодних обґрунтувань неможливості подання такого клопотання у встановлений законом строк з причин, що не залежали від відповідача, вказане клопотання не містить.
Встановивши, що відповідачем пропущений строк для подання клопотання про призначення експертизи та не подано клопотання про поновлення строку з наведенням обґрунтувань неможливості його подання у встановлений строк, що не залежали від відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення клопотання позивача про призначення експертизи без розгляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що у висновку оцінювача ТОВ «Центр будівельних та земельних експертиз» Свістунова І. від 01.06.2023 зазначено ринкову вартість оспорюваної квартири 1 150 000,00 грн і така вартість визначена станом на 01.06.2023, а фактично судом розглянута справа лише в 2025 році, при цьому розмір грошової компенсації присудив виходячи з вартості майна на червень 2023 року, висновків суду не спростовують, виходячи з наступного.
Згідно ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Суд визначає розмір грошової компенсації за частку у спільному майні, спираючись на висновок експертизи, що встановлює ринкову вартість на момент подання позову. Це забезпечує реальне відшкодування. Оцінка майна була проведена 01.06.2023, з позовом позивач звернулася в серпні 2023 року. Зокрема, вини сторони позивача у тривалому розгляді справи судом не встановлено. При цьому сторона відповідача, не погоджуючись із вартістю квартири, яка визначена висновком оцінювача про вартість майна від 01.06.2023, не була обмежена у праві подати під час підготовчого провадження у справі висновок експертизи, складений на її замовлення відповідно до ст.106 ЦПК України, або інші докази щодо вартості квартири. 
Отже, доводи апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності та визнання права власності із стягнення грошової компенсації – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 квітня 2026 року.

Головуючий Судді