Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.02.2026  	Справа №607/3632/25 Провадження №2/607/1570/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
за участю:
представника позивача Тернопільської окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі: НСЗ України та ТМР – Околіт О.П.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою виконуючого обов`язки керівника Тернопільської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі: Національної служби здоров`я України та Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та
У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
21 лютого 2025 року в.о. керівника Тернопільської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі: Національної служби здоров`я України та (далі – НСЗ України) та Тернопільської міської ради (далі – ТМР) звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» (далі – КНП «ТМКЛШД») про стягнення: 1) з відповідача на користь держави в особі НСЗ України кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 в сумі 9 535,86 грн, які перерахувати в дохід державного бюджету на рахунок: UA978999980313080115000026011; код ЄДРПОУ: 37993783, отримувач ГУК у м. Києві/Шевченківський район/24060300, банк отримувача – Казначейство України, код класифікації доходів – 24060300, витрати на лікування потерпілого ОСОБА_2 ; 2) з відповідача на користь держави в особі ТМР кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 в сумі 1 864,08 грн, в дохід міського бюджету на рахунок: UA618999980314040544000019751; код ЄДРПОУ: 37977599, отримувач коштів: ГУК у Тернопільській області/тг м. Тернопіль/24060300, код класифікації доходів бюджету 24060300 «Інші надходження», банк отримувача: казначейство України (ел.адм.подат.), призначення платежу – відшкодування витрат за стаціонарне лікування потерпілих внаслідок злочину; 3) судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог в.о. керівника Тернопільської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі: НСЗ України та ТМР зазначив, що 12 травня 2023 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023211060000121 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі – КК України). Органом досудового розслідування встановлено, що водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем, марки «Volkswagen Passat», д.р.н. НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною дороги сполученням «Стрий – Тернопіль – Кропивницький – Знам?янка» в межах с. Підгороднє, Тернопільського району, Тернопільської області у напрямку м. Бережани, крайньою лівою смугою для руху, без вантажу із двома пасажирами. В цей час у попутному напрямку попереду автомобіля, марки «Volkswagen Passat», д.р.н. НОМЕР_2 , крайньою правою смугою для руху, рухався автомобіль, марки «Daewoo Lanos», д.р.н. НОМЕР_3 , який перебував під керуванням водія ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_1 у порушення вимоги пунктів 2.3 «б», «д» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі – ПДР України), під час руху не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Надалі, водій ОСОБА_3 у порушення вимог п.п. 1.10, 10.1, 10.4 ПДР України змінив напрямок свого руху вліво та почав виконувати маневр повороту ліворуч у напрямку території «Чумацький шлях», тим самим не надав дорогу та створив небезпеку для руху водію автомобіля, марки «Volkswagen Passat», д.р.н. НОМЕР_2 – ОСОБА_2 , що рухався позаду автомобіля, марки «Daewoo Lanos», д.р.н. НОМЕР_3 в попутному напрямку. Унаслідок порушення ОСОБА_4 , ПДР України відбулося зіткнення вищевказаних транспортних засобів, в результаті чого тілесні ушкодження отримав – ОСОБА_2 . 
Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 21 червня 2024 року (справа №607/23999/23) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України. Вказаний вирок Тернопільським апеляційним судом залишено без змін ухвалою від 10 жовтня 2024 року. Цивільний позов прокурором не заявлявся та витрати на лікування потерпілого від злочину залишаються невідшкодованими.
Як зазначено у довідці-розрахунку КНП «ТМКЛШД» від 28 листопада 2024 року № 1840, потерпілий у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі. Загальна вартість затрат на його лікування та перебування на стаціонарі становить 11 399,94 грн. Зокрема, вартість лікування за рахунок коштів НСЗ України – 9 535,86 грн, а за рахунок місцевого бюджету – 1 864, 08 грн.
Позивач стверджує, що держава має право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину (частина друга статті 1191 Цивільного кодексу України; далі – ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Після набрання вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 червня 2024 року (справа №607/23999/23) ТМР, НСЗ України, а також КНП «ТМКЛШД» не вжито жодних заходів, зокрема представницького характеру, щодо стягнення витрачених коштів на лікування потерпілого від злочину. Зважаючи на те, що уповноваженими органами не вжито жодних заходів, спрямованих на відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого, внаслідок чого не надходять кошти до державного та міського бюджетів, в цьому випадку порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій і такі витрати негативно впливають на фінансування інших хворих, порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. Відтак, в.о. керівника Тернопільської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави. 
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Від відповідача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову за необґрунтованості, посилаючись на те, що неможливо перевірити обґрунтованість заявлених позовних вимог та правильність наданого позивачем розрахунку. Відповідач вказує, що до матеріалів справи не долучено виписки з історії хвороби потерпілого, копії його медичної картки, договору лікарні з НСЗУ, копії листа лікарських призначень, записів лікуючого лікаря та медичного персоналу про виконання зазначених призначень, медичних документів про перебіг лікування та динаміку стану пацієнта. Позивач не виконав свого обов`язку щодо подання разом із позовною заявою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обґрунтованості заявлених позовних вимог. Таким чином, відсутність у справі первинних документів, на підставі яких можливо перевірити обґрунтованість наданих розрахунків нівелює реалізацію відповідачем практичного права на захист.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: КНП «ТМКЛШД» своїм правом на заперечення, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), не скористалася.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою від 06 жовтня 2025 року суд закрив підготовче судове засідання та призначив справу до розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача Тернопільської окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі: НСЗ України та ТМР – Околіт О.П. – позов підтримала у повному обсязі з мотивів наведених у позовній заяві та просила його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій також зазначив, що заперечує стосовно задоволення позову.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: КНП «ТМКЛШД» в судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 червня 2024 року (справа № 607/23999/23) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України (а.с. 15 – 22).
Згідно з витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних
осіб-підприємців та громадських формувань від 21 січня 2025 року, ТМР код ЄДРПОУ: 34334305, НСЗ України – 42032422, КНП «ТМКЛШД» – 02001297 (а.с. 41 – 57).
Відповідно до пункту 1.4. Статуту КНП «ТМКЛШД», затвердженого рішенням ТМР № 8/38/12 від 19 квітня 2024 року, підприємство засноване на базі відокремленої частини комунальної власності Тернопільської міської ради (власник), частка якої передана підприємству. Представником власника є відділ охорони здоров`я та медичного забезпечення Тернопільської міської ради (а.с. 23 – 26).
Між НСЗ України та КНП «ТМКЛШД» було укладено договір № 1012-Е123-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій (а.с. 58 – 61).
Додатком 1 до договору визначений перелік зобов`язань надавача медичних послуг щодо забезпечення належного рівня надання таких послуг за договором (а.с. 62 – 78).
23 жовтня 2024 року Тернопільська окружна прокуратура звернулася із листом
№ 50-89-9181ВИХ-24 до директора КНП «ТМКЛШД», в якому просила надати інформацію щодо джерел надходження коштів (кошти НСЗ України – державний бюджет, кошти ТМР – місцевий бюджет, власні кошти, інше), що витрачались на лікування ОСОБА_2 , визначивши з цієї загальної суми окремо суму витрат, що понесені за рахунок місцевого бюджету і підлягають стягненню в міський бюджет Тернопільської об`єднаної територіальної громади. Якщо фінансування лікування пацієнтів та надання медичних послуг здійснювалося частково за рахунок коштів НСЗ України та частково – за рахунок коштів місцевого бюджету, надати довідку, в якій виділити розмір нарахувань окремо (а.с. 27 – 29).
28 листопада 2024 року КНП «ТМКЛШД» надало відповідь за № 1840, в якій зазначено, що витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 становлять
11 399,94 грн, з яких: НСЗ України – 9 535,86 грн, місцевий бюджет – 1 864,08 грн (а.с. 30).
02 грудня 2024 року Тернопільська окружна прокуратура звернулася із листом
№ 50-89-10397ВИХ-24 до Тернопільського міського голови, в якому вказано, що з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді в особі ТМР та НСЗ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – КНП «ТМКЛШД» про стягнення із ОСОБА_1 витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 1 864,08 грн, необхідно надіслати на їхню адресу інформацію про те, чи буде звертатися ТМР до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 витрат на лікування потерпілого від злочину, якщо ні, то з яких причин (а.с. 31, 32).
Згідно з відповіддю ТМР № 31272-Ю/2024 від 06 грудня 2024 року позовна заява радою не подавалась. Крім того, ТМР не заперечує щодо подання Тернопільською окружною прокуратурою вказаного позову (а.с. 33).
02 грудня 2024 року Тернопільська окружна прокуратура звернулася із листом № 50-89-10396ВИХ-24 до НСЗ України, в якій вказали, що з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді в особі ТМР та НСЗ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – КНП «ТМКЛШД» про стягнення із ОСОБА_1 витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 9 535,86 грн, необхідно надіслати на адресу прокуратури інформацію про те, чи буде звертатися НСЗ України до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 витрат на лікування потерпілого від злочину, якщо ні, то з яких причин (а.с. 34, 35).
У відповіді НСЗ України № 1545/2-16-25 від 10 січня 2025 року зауважено, що з огляду на норми чинного законодавства НСЗ України не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Не заперечують щодо звернення до суду в інтересах держави органами прокуратури стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілих від кримінальних правопорушень та готова до співпраці в межах повноважень. Наразі в НСЗ України відсутня інформація про відшкодування вартості лікування потерпілого (а.с. 36, 37).
20 січня 2025 року Тернопільська окружна прокуратура звернулася із листами
№ 50-89-735ВИХ-25 та № 50-89-740ВИХ-25 до НСЗ України та ТМР, в яких поінформувала, що відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою захисту інтересів держави в особі ТМР та НСЗ України будуть вживатися заходи представницького характеру шляхом пред`явлення позовної заяви до суду, відповідачем за якою буде ОСОБА_1 , про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, на суму 11 399,94 грн, з них: 9 535,86 грн – на користь НСЗ України; 1 864,08 грн – на
користь ТМР (а.с. 79, 80).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (стаття 55), ЦК України (стаття 16), ЦПК України (стаття 4).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року (справа № 638/2304/17).
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд на підставі статей 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами першою та третьою статті 128 Кримінального процесуального кодексу України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю медіа, а також політичних партій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції. Представництво інтересів держави у суді у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави здійснюється прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, а у визначених законом випадках – прокурорами Офісу Генерального прокурора в порядку та на підставах, визначених ЦПК України. 
Вказані приписи Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року№ 1697-VII станом на час розгляду справи зберігають свою чинність. 
Частина третя та четверта статті 56 ЦПК України передбачає, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 червня 2024 року (справа № 607/23999/23), ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 3 000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 процесуальні витрати за проведення: судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/120-23/5462-ІТ від 13 липня 2023 року в сумі 4 063,00 грн, судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/120-23/5461-ІТ від 26 червня 2023 року в сумі 1 912,00 грн, судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/120-23/5460-ІТ від 17 липня 2023 року в сумі 1 912,00 грн, судової транспортно-товарознавчої експертизи
№ СЕ-19/120-23/5968-АВ від 27 червня 2023 року в сумі 2 868,00 грн, судової
транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/120-23/5969-АВ від 28 червня 2023 року в сумі 3 107,00 грн, судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/120-23/9321-ІТ від 29 серпня 2023 року в сумі 2 868,00 грн, судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/120-23/10291-ІТ від 26 вересня 2023 року в сумі 1 912,00 грн, всього на загальну суму 18 642,00 грн (а.с. 15 – 22).
Потерпілим у цьому кримінальному провадженні визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У частині шостій статті 82 ЦПК України вказано, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
Крім того, з огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів
статей 11, 22, 599, 1166 – 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, сформульованою у постанові від 26 жовтня 2016 року (№ 6-954цс16). 
Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Як було зазначено з листів Тернопільської окружної прокуратури № 50-89-10397ВИХ-24 та № 50-89-10396ВИХ-24 від 02 грудня 2024 року вбачається, що прокурор звертався до Тернопільського міського голови та НСЗ України з вимогою повідомити, чи будуть останні самостійно заявляти позов до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_2 , які понесло КНП «ТМКЛШД».
У відповідях на листи прокурора НСЗ України та ТМР повідомили, що з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування потерпілого у кримінальному провадженні Смолія І.М. до суду не зверталися та не заперечують щодо звернення до суду в інтересах держави органами прокуратури. 
На підставі наведеного, з урахуванням судової практики щодо представництва прокурора в суді при зверненні з позовом в інтересах держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року, справа № 912/2385/18, постанова Верховного Суду від 26 травня 2021 року, справа № 926/14/19), а також те, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, суд вважає звернення прокурора з позовом обґрунтованим та законним.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частина друга статті 1191 ЦК України визначає, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.
Згідно зі статтею 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11 питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я». Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. Кількість ліжко – днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого
(форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. До справи має бути приєднана довідка – розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко – дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.
Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день проводиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» від 16 липня 1993 року № 545, передбачено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.
Згідно з вимогами пункту 4 вказаного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. 
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі.
Згідно даних листа КНП «ТМКЛШД» від 28 листопада 2024 року № 1840, в якому вказано, що на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 було витрачено кошти у сумі 11 399,94 грн, з яких: НСЗ України – 9 535,86 грн, місцевий бюджет – 1 864,08 грн.
Таким чином, затрати на лікування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для КНП «ТМКЛШД» складають 11 399,94 грн.
Винна особа зобов`язана відшкодовувати витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи, тому невідшкодування ОСОБА_1 до бюджету, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 коштів є порушенням інтересів держави щодо надходження належних коштів до бюджетів всіх рівнів з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вказано в частинах першій та другій статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до підпункту «а» пункту 3 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету.
Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між діями відповідача ОСОБА_1 , який спричинив середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_2 , та перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні існує причинний зв`язок, тому позов слід задовольнити в повному обсязі.
Суд критично оцінює доводи сторони відповідача щодо неможливості перевірити обґрунтованість заявлених позовних вимог та правильність наданого позивачем розрахунку. Відповідач не обґрунтував неправильність відповідних витрат, з клопотанням про витребування доказів на спростування цих витрат до суду не звертався. 
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Враховуючи вищенаведене, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши правову оцінку зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 11 399,94 грн, які спричинені кримінальним правопорушенням та які відповідачем в добровільному порядку не відшкодовані.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача.
Враховуючи той факт, що позов задоволений в повному обсязі, а позивачем сплачено судовий збір у сумі 3 028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 557 від 18 березня 2025 року (а.с. 92), обов`язок щодо сплати судового збору на користь Тернопільської окружної прокуратури у розмірі 3 028 грн слід покласти на ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 – 78, 81, 89, 141, 223, 244, 258 – 268, 273 – 274,
352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
1. Позов виконуючого обов`язки керівника Тернопільської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі: Національної служби здоров`я України та Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину – задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 9 535 (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять п`ять) гривень 86 (вісімдесят шість) копійок, які перерахувати в дохід державного бюджету на рахунок: UA978999980313080115000026011; код ЄДРПОУ: 37993783, отримувач ГУК у м. Києві/Шевченківський район/24060300, банк отримувача – Казначейство України, код класифікації доходів – 24060300, витрати на лікування потерпілого ОСОБА_2 .
3. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь держави в особі Тернопільської обласної ради кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 1 864 (одна тисяча вісімсот шістдесят чотири) гривні 08 (вісім) копійок, в дохід міського бюджету на рахунок: UA618999980314040544000019751; код ЄДРПОУ: 37977599, отримувач коштів: ГУК у Тернопільській області/тг м. Тернопіль/24060300, код класифікації доходів бюджету 24060300 «Інші надходження», банк отримувача: казначейство України (ел.адм.подат.), призначення платежу – відшкодування витрат за стаціонарне лікування потерпілих внаслідок злочину.
4. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Тернопільської окружної прокуратури (код ЄДРПОУ: 02910098) судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
6. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
8. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 23 лютого 2026 року.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Тернопільська окружна прокуратура, адреса місцезнаходження: бульвар Тараса Шевченка, 7, м. Тернопіль, код ЄДРПОУ: 02910098.
В інтересах держави в особі:
Національна служба здоров`я України, адреса місцезнаходження: проспект Степана Бандери, 19, м. Київ, код ЄДРПОУ: 42032422.
Тернопільська міська рада, адреса місцезнаходження: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, код ЄДРПОУ: 34334305.

Головуючий суддя	Т. І. Якімець