ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2026 року
м. Київ
справа № 357/15210/24
провадження № 61-15617св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Проценко Олена Вікторівна,на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Бебешко М. М. 
від 07 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., від 29 жовтня 2025 року,і ухвалив таку постанову.
Зміст заявлених позовних вимог
1. У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні батька.
2. Свої вимоги  ОСОБА_1  мотивував тим, що він є рідним та єдиним сином ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у районі населеного пункту Іванівське Бахмутського району Донецької області, про що він був сповіщений 12 червня 2023 року повідомленням військової частини НОМЕР_1 , а 20 червня 2023 року видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 .
3. Вказував, що смерть його батька пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Стверджував, що успадкував після смерті батька грошові вклади та земельні ділянки, які належали загиблому на праві приватної власності. Він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання одноразової грошової допомоги після смерті батька, проте його було усно поінформовано про необхідність звернення до суду для встановлення факту перебування на утриманні у батька. 
4. Заявник зазначав, що він був зареєстрований у місті Біла Церква, і за однією адресою з ним проживав без реєстрації його загиблий батько, на утриманні якого він перебував. Батько постійно надавав йому грошові кошти та віддав свою банківську картку для розпорядження грошовими коштами. Батьки ОСОБА_3 померли. Також вказував, що він звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату матеріальної допомоги на поховання батька.
5. З урахуванням зазначеного,  ОСОБА_1 просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що він перебував на утриманні батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
6. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 07 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
7. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів перебування заявника ОСОБА_1 на повному утриманні загиблого батька ОСОБА_3 , оскільки він був зареєстрований та проживав за адресою, відмінною від місця реєстрації заявника, а також відсутні докази непрацездатності заявника та продовження ним навчання.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
8. Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Проценко О. В. залишено без задоволення. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2025 року залишено без змін.
9. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні батька, оскільки заявником не доведено, що він перебував на повному утриманні його батька ОСОБА_3 або одержував від нього допомогу, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів існування. Заявником не надано доказів на підтвердження його непрацездатності та продовження ним навчання. 
Узагальнені доводи касаційної скарги
10. 11 грудня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Проценко О. В., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 29 жовтня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким його заяву задовольнити. 
11. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
12. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки поданим доказам, які підтверджують факт перебування ОСОБА_1 на утриманні батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув при захисті Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .
13. Заявник вказує, що він є єдиним спадкоємцем після смерті батька, який належним чином прийняв спадщину. Заінтересовані особи не заперечували, що він є членом сім`ї загиблого  ОСОБА_3 . Пояснення свідків у справі підтверджують той факт, що він перебував на постійному утриманні свого батька. Допомога, яка надавалася батьком, була постійним і основним джерелом для його існування, оскільки він не мав постійної роботи, стабільного заробітку. Свідки надали пояснення, які підтверджують, що він постійно проживав з батьком за однією адресою: кімната АДРЕСА_1 . 
14. Також свідки підтвердили, що ОСОБА_3 після того як був мобілізований до Збройних Сил України віддав синові свою банківську картку для того, щоб він міг знімати з неї кошти та розпоряджатися ними для власних потреб. На момент загибелі ОСОБА_3 заявнику виповнилося лише 21 рік.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
15. Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 357/15210/24 та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
16. У лютому 2026 року справа № 357/15210/24 надійшла до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
17.  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
18. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
19.  ОСОБА_1 отримав сповіщення від ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12 червня 2023 року про смерть ОСОБА_3 .
20. Причиною смерті ОСОБА_3 є вибухова травма, отримана внаслідок воєнних дій, що підтверджується довідкою про причину смерті.
21. Згідно з актом фактично проживаючих осіб № 06 від 27 березня 2024 року, мешканці будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили те, що ОСОБА_3 проживав без реєстрації в кімнаті АДРЕСА_3 вказаного житлового будинку, в якому був зареєстрований ОСОБА_1 .
22. Відповідно до довідки від 22 серпня 2023 року, виданої ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ОСОБА_3 у період з 17 травня по 12 червня 2023 року брав участь у заходах з безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, перебуваючи у населених пунктах: Іванівське, Часів Яр, Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.
23. Згідно з довідкою, виданою КП Білоцерківської міської ради «Спецкомбінат з надання ритуальних послуг», ОСОБА_3 похований на «Алеї Слави» кладовища «Сухий Яр» у місті Біла Церква 16 червня 2023 року.
24.  ОСОБА_1 звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату матеріальної допомоги на поховання батька.
25. Відповідно до довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 сума заробітку ОСОБА_1 за 2021 рік становить 155 493,22 грн, за 2022 рік - 10 276,66 грн, 2023 рік - 14 161,36 грн.
26. Згідно з довідкою від 06 листопада 2024 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, за даними реєстру Білоцерківської міської територіальної громади інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 відсутня. За відомостями Фурсівської територіальної громади ОСОБА_3 рахувався зареєстрованим з 07 вересня 1990 року 
до 22 червня 2023 року за адресою: АДРЕСА_4 .
27. У матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , міститься заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті батька від 22 червня 2023 року, відповідно до якої останнім місцем проживання та реєстрації ОСОБА_3 було: АДРЕСА_4 . Заявник отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька у виді грошових вкладів та земельних ділянок.
28.  ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
29. Допитаний у якості свідка ОСОБА_4 пояснив суду, що з 1996 року по 2022 рік він проживав у гуртожитку по АДРЕСА_2 . 
З 2002 року у цьому гуртожитку почала проживати ОСОБА_2 зі своїм чоловіком ОСОБА_3 . З літа 2022 року він не проживає в гуртожитку, а проживає в селі в іншому районі. Син ОСОБА_3 - ОСОБА_1 проживав разом з батьком та перебував у нього на утриманні.
30. Допитаний у якості свідка ОСОБА_7 пояснив суду, що знав ОСОБА_2 до початку війни, оскільки вона є його сусідкою по гуртожитку. ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_2 та утримував сина. ОСОБА_2 займалася похованням ОСОБА_3 .
31. Допитана у якості свідка ОСОБА_10 пояснила суду, що ОСОБА_2 є її колишньою сусідкою, з якою вона проживала на одному поверсі в гуртожитку по АДРЕСА_2 протягом 10 років до 2023 року. ОСОБА_2 проживала зі своїм чоловіком та сином. Батько допомагав сину, одягав, навчав, купував продукти харчування.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
32. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
33. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
34. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
35. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
36. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
37. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
38. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
39. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).
40. Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
41. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
42. Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 
2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 
6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
43. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
44. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.
45. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року 
№ 335/4669/23.
46. У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні батька. Метою встановлення вказаного юридичного факту ОСОБА_1 зазначив призначення та отримання ним, як особою, що перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця, одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Заявник, посилаючись на положення статті 3 СК України, статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», вказував на ведення спільного побуту із батьком, як член сім`ї, є його рідним чином, що підтверджується відповідними доказами.
47. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
48. Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
49. Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
50. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
51. У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час смерті батька заявника) зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
52. Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, зокрема, стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції.
53. Частиною першою статті 16-1 вказаного Закону (тут і далі у редакції Закону України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
54. Відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією заявою), до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
55. Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 
2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» 
(у редакції, чинній на час смерті батька заявника) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
56. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
57. Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
58. Змістом абзацу першого частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
59. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
60. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року 
у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно 
з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
61. Згідно з частиною першою статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
62. Обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину передбачено статтею 198 СК України у випадку непрацездатності повнолітнього сина, який потребують матеріальної допомоги, та статтею 199 СК України у випадку, якщо повнолітній син продовжує навчання до досягнення двадцяти трьох років і потребує матеріальної допомоги.
63. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд, за загальним правилом, за власною ініціативою не може збирати докази (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
64. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
65. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
66. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
67. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні батька, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, у тому числі, й показання свідків, загалом обґрунтовано виходив з того, що заявник не навів достовірних та переконливих доказів на підтвердження факту перебування його на повному утриманні батька, одержання від нього допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів для існування.
68. Відповідно до довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 сума заробітку для нарахування пенсії ОСОБА_1 за 2021 рік становить 155 493,22 грн, за 2022 рік - 10 276,66 грн, 2023 рік - 14 161,36 грн.
69. Вказані обставини підтверджують отримання ОСОБА_1 протягом 2021-2023 років самостійного заробітку та водночас не доводять перебування на утриманні батька після досягнення повноліття. Заявником не надано доказів системного (стабільного) перерахування коштів батьком на його рахунок, які б доводили факт його утримання. Доводи заявника про те, що батько передав йому свою банківську картку для задоволення його життєвих потреб для проживання не ґрунтуються на належних доказах. 
70. Судами попередніх інстанцій також було враховано, що заявник та ОСОБА_3 були зареєстровані за різними адресами. Звертаючись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини заявник вказав останнє місце реєстрації та проживання батька за адресою: АДРЕСА_4 . Натомість сам заявник зареєстрований та проживає за іншою адресою у м. Біла Церква.
71. Також суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, надав належну оцінку показам свідків, які у сукупності з поданими доказами не доводять факт перебування заявника на утриманні батька після досягнення ним повноліття, а також постійного спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного побуту, наявності взаємних права і обов`язків, що притаманних сім`ї.
72. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що сам по собі факт перебування  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у родинних стосунках (батько та син), періодичне проживання за однією адресою, не можуть беззаперечно свідчити, що повнолітній син перебував на утриманні батька або одержував від нього допомогу, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування.Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судами попередніх інстанцій.
73. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
74. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду висловлених у постанові від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
75. У вказаній справі суди встановили, що допомога, яка надавалася заявниці померлим чоловіком, була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування. 
76. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
77. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
78. З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Проценко Олена Вікторівна, залишити без задоволення.
2. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 07 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного судувід 29 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович