ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1874/26 Справа № 199/7112/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - СПАЇ В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді: Ткаченко І.Ю.,
суддів: Свистунової О.В., Пищиди М.М.
за участю секретаря: Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 26 серпня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В : 

01 вересня 2023 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 червня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено кредитний договір №193599534. Відповідно до реєстру боржників № 153 від 28.09.2021 року до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», до ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №193599534. 20.10.2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників. Відповідно до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача. На переконання позивача, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" за договором позики №193599534 від 30 червня 2021 року в розмірі: 87 861,81 грн. 20.10.2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до боржника. Відповідно до реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 87 861,81 грн. із яких: 21 999,40 грн. – сума заборгованості по основному боргу та 65 862,41 грн. – сума заборгованості по відсоткам. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач умови кредитного договору, який був укладений 30.06.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, не виконав та не повернув кредитні кошти і проценти за користування кредитом, на підставі чого позивач, який набув право вимоги за цим кредитним договором, просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №193599534 від 30 червня 2021 року в розмірі: 87 861,81 грн. із яких: 21 999,40 грн. – сума заборгованості по основному боргу та 65 862,41 грн. – сума заборгованості по відсоткам. Щодо укладення кредитного договору №2114335 від 08.07.2021 року, зазначає, що 08 липня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» та відповідачем було укладено кредитний договір №2114335. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб.телефону Відповідача. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №27062022 від 27.06.2022 року, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2114335. 27.06.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №27062022, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» передає (відступ ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 24 600,00 грн. із яких: 7 500,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 17 100,00 грн. – сума заборгованості за відсотками. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач умови кредитного договору, який був укладений 08.07.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» та відповідачем, не виконав та не повернув кредитні кошти і проценти за користування кредитом, на підставі чого позивач, який набув право вимоги за цим кредитним договором, просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №27062022 від 08 липня 2021 року в розмірі 24 600,00 грн. із яких: 7 500,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 17 100,00 грн. – сума заборгованості за відсотками. Щодо укладення договору позики № 0968244373 від 28.07.2021 року, зазначає, що 28 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем було укладено договір позики №0968244373. Договір позики підписано шляхом підписання Акцепту оферти від 28 липня 2021 року на укладення Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0968244373 від 28 липня 2021 року та отримання кредиту згідно Заявки анкети та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису Позичальника. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022 року, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 0968244373. 24.11.2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24/11-22/2, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до боржника. Відповідно до реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 28 667,54 грн. із яких: 2 559,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 26 108,54 грн. – сума заборгованості за відсотками. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач умови кредитного договору, який був укладений 28.07.2024 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем, не виконав та не повернув кредитні кошти і проценти за користування кредитом, на підставі чого позивач, який набув право вимоги за цим кредитним договором, просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №0968244373 від 28 липня 2021 року в розмірі: 28 667,54 грн. із яких: 2 559,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 26 108,54 грн. – сума заборгованості за відсотками. ТОВ «ФК «ЄАПБ», просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №193599534 від 30 червня 2021 року в розмірі: 87 861,81 грн. із яких: 21 999,40 грн. – сума заборгованості по основному боргу та 65 862,41 грн. – сума заборгованості по відсоткам; за кредитним договором №2114335 від 08 липня 2021 року в розмірі: 24 600,00 грн. із яких: 7 500,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 17 100,00 грн. – сума заборгованості за відсотками; за договором позики № 0968244373 від 28.07.2021 року в розмірі 28 667,54 грн. із яких: 2 559,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 26 108,54 грн. – сума заборгованості за відсотками (а.с.1-7).

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 26 серпня 2025 рок позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості:
- за кредитним договором №193599534 від 30 червня 2021 року в розмірі: 87 861 грн. 81 коп. із яких: 21 999 грн. 40 грн. – сума заборгованості по основному боргу та 65 862 грн. 41 грн. – сума заборгованості по відсоткам;
- за кредитним договором №2114335 від 08.07.2021 року в розмірі: 24 600 грн. 00 коп. із яких: 7 500 грн. 00 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 17 100 грн. 00 коп. – сума заборгованості за відсотками;
- за договором позики № 0968244373 від 28.07.2021 року в розмірі 28 667 грн. 54 коп. із яких: 2 559 грн. 00 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 26 108 грн. 54 коп. – сума заборгованості за відсотками;
всього стягнути заборгованість за договорами в загальному розмірі 141 129 грн. 35 коп.
Також вирішено питання щодо судових витрат ( а.с.101-104).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 10 жовтня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду, ухваленого Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпра 26.08.2025 р. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «»Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без задоволення (а.с.123-124). 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання відповідачу грошових коштів, отже і відсутні допустимі докази, які підтверджують заборгованість відповідача. Крім того, відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісних кредиторів. Зазначила що розрахунки заборгованості надані до позову не є належними доказами безспірності заборгованості та її розміру (а.с.131-134). 

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 червня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №193599534.
Відповідно до реєстру боржників № 153 від 28.09.2021 року до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», до ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №193599534.
20.10.2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників.
20.10.2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до боржника. Відповідно до реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 87 861,81 грн. із яких: 21 999,40 грн. – сума заборгованості по основному боргу та 65 862,41 грн. – сума заборгованості по відсоткам.
08 липня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2114335.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №27062022 від 27.06.2022 року, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2114335.
27.06.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №27062022, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» передає (відступ ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 24 600,00 грн. із яких: 7 500,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 17 100,00 грн. – сума заборгованості за відсотками.
28 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №0968244373.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022 року, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 0968244373.
24.11.2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24/11-22/2, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до боржника. Відповідно до реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 28 667,54 грн. із яких: 2 559,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 26 108,54 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Отже, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» у загальній сумі 141 129,35 гривень, що складається з:
- заборгованості за кредитним договором №193599534 від 30 червня 2021 року в розмірі: 87 861,81 грн. із яких: 21 999,40 грн. – сума заборгованості по основному боргу та 65 862,41 грн. – сума заборгованості по відсоткам;
- заборгованості за кредитним договором №2114335 від 08.07.2021 року в розмірі: 24 600,00 грн. із яких: 7 500,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 17 100,00 грн. – сума заборгованості за відсотками;
- заборгованості за договором позики № 0968244373 від 28.07.2021 року в розмірі 28 667,54 грн. із яких: 2 559,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 26 108,54 грн. – сума заборгованості за відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання за вказаними кредитними договорами не виконує, то позов підлягає задоволенню. 

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 5, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Статтею 12 Закон України «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Вищезазначені кредитні договори були підписані електронним підписом Позичальника, що підтверджується копіями договорів.
Таким чином, судом встановлено, що укладені кредитні договори між сторонами відповідають формі, передбаченій ст. ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України.
Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/337824/18, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Відповідачем не надано жодного доказу щодо оспорення зазначених кредитних договорів.

Таким чином, судом встановлено, що укладені між сторонами договори позики не оспорювались та не визнавались судом недійсними, тому є чинними, оскільки відповідають формі, передбаченій ст. ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, доказів щодо їх виконання або припинення іншим шляхом, суду не надано, тому вони підлягають виконанні згідно умовам, передбачених Законом або договорами.

Крім того, за кредитними договорами укладеними відповідачем з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ІНФІНАНС»  відповідно до укладених договорів факторингу, перейшло право грошових вимог до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про що свідчать відповідні реєстри прав вимог.

Відповідачем доказів про повернення наданих грошових коштів як первісним кредиторам, так і наступним, за кредитними договорами, суду не надано.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У визначені статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
При цьому, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) вбачається, що абзац 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Згідно позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не спростовано укладення ним спірних договорів.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.

Також матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази того, що він не користувався кредитом.

Стягнута заборгованість підтверджується належними доказами та не спростована відповідачем.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування. 

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає. Понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 26 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2026 року. 

Судді: