ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" квітня 2026 р. Справа № 911/3265/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Корсака В.А. 
Євсікова О.О. 

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Шляхове будівництво “Альтком”
на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2025 про заміну сторони 
у справі № 911/3265/24 (суддя Ярема В.А.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс”
до:
1. Товариства з обмеженою відповідальністю “РАБУС”
2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Шляхове будівництво 
“Альтком”
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю “Європейська дорожньо-будівельна компанія”
про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ:
У загальному позовному провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/3265/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” (далі – позивач; ТОВ “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс”; ТОВ “ФК ”Альтарес Фінанс"; заявник) до Товариства з обмеженою відповідальністю “РАБУС” (надалі – відповідач-1; ТОВ “РАБУС”) та Товариства з обмеженою відповідальністю “Шляхове будівництво “Альтком” (в подальшому – відповідач-2; ТОВ “Шляхове будівництво “Альтком”; апелянт; скаржник), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю “Європейська дорожньо-будівельна компанія” (в тексті – третя особа; ТОВ “Європейська дорожньо-будівельна компанія”) про стягнення 140 836 581,78 грн, з яких: 68 903 313,29 грн - основного боргу; 24 622 360,56 грн - заборгованості за процентами; 12 455 470,09 грн - заборгованості за комісійною винагородою при сплаті процентів та 34 855 437,84 грн - заборгованості за комісійною винагородою при сплаті суми основного боргу. 
07.11.2025 через підсистему ЄСІТС “Електронний суд” надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю “Сітікеш” (далі - заявник; ТОВ “Сітікеш”) про заміну позивача в справі № 911/3265/24 – Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” його правонаступником – Товариством з обмеженою відповідальністю “Сітікеш”.
Обґрунтовуючи вказане клопотання заявником зазначено, що 11.04.2025 між ТОВ “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” (нижче – “Первісний кредитор”) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Сітікеш” (надалі – “Новий кредитор”) укладено договір № AF-CC-RBS-2025 відступлення права вимоги (скорочено – договір) відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 3.1, 3.2, та 7.1 якого:
- в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає такі права вимоги та замінює первісного кредитора як сторону – кредитодавця у кредитному договорі.
Новий кредитор сплачує первісному кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених цим договором;
- в дату відступлення права вимоги первісним кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника.
Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотнього відступлення (викупу).
З дати відступлення права вимоги новий кредитор вправі самостійно розпоряджатися правами вимоги на власний розсуд без згоди первісного кредитора, в тому числі, здійснювати наступне відступлення прав вимоги на користь третіх осіб;
- загальна вартість права вимоги за договором становить 41 500 000,00 (сорок один мільйон п`ятсот тисяч) гривень (без ПДВ);
- новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредитору загальну вартість права вимоги, вказану в пункті 3.1 договору, до 31 грудня 2025 року, шляхом переказу коштів на рахунок первісного кредитора вказаний у п. 10 цього договору;
- цей договір набуває чинності з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору, крім випадків, передбачених таким договором.
До того ж заявником надано копію договору про внесення змін до договору № AF-CC-RBS-2025 відступлення права вимоги від 11.04.2025 від 30.09.2025, згідно пунктів 2, 4 та 5 якого:
- сторони домовились викласти пункт 3.1 договору відступлення в наступній редакції: “ 3.1 Загальна вартість права вимоги за договором становить 79 000 000,00 (сімдесят дев`ять мільйонів) гривень (без ПДВ)”;
- інші умови договору відступлення, не змінені цим договором про внесення змін, залишаються без змін;
- договір про внесення змін набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками та діє протягом дії договору відступлення.
Крім того заявником зазначено, що 30.09.2025 між ТОВ “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Сітікеш” укладено договір відступлення (передачі) права вимоги за договором поруки, зі змісту пунктів 1.1., 1.2., 2.1. та 2.2. вбачається, що:
- на умовах цього договору та договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до фінансового поручителя, зазначеного у додатку № 1 до цього договору, за текстом – поручитель, за договором поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до нього вказаного у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом – “Договір поруки”, надалі за текстом – Права вимоги;
- цей договір укладено на підставі ст.ст. 512 - 519 Цивільного кодексу України у зв`язку з тим, що між новим кредитором та первісним кредитором укладено договір про відступлення права вимоги за договором № AS-010-1 про надання фінансового кредиту від 29.12.2021 (з урахуванням всіх змін та доповнень до нього) укладеному між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю “РАБУС”, ідентифікаційний код юридичної особи 39442899 (далі - Боржник) та внаслідок укладання цього Договору до нового кредитора переходять всі права первісного Кредитора за договором поруки, який забезпечує вимоги за кредитним договором;
- моментом переходу права вимоги за договором поруки, визначеними у п. 1.1 цього договору, від первісного кредитора до нового кредитора, є момент підписання цього договору уповноваженими представниками сторін, скріплення його печатками сторін;
- за цим договором до нового кредитора переходять всі без винятку права та обов`язки первісного Кредитора, передбачені чинним законодавством України та договором поруки.
19.12.2025 через підсистему ЄСІТС “Електронний суд” ТОВ “Сітікеш” подано додаткові пояснення до заяви про заміну сторони її правонаступником, разом з якими останнім надано, зокрема, копії:
- виписки по рахункам ТОВ “Сітікеш” із призначенням платежу: “оплата за відступлення права вимоги згідно договору № AF-CC-RBS-2025 від 11.04.2025, без ПДВ”, за період з 01.01.2025 по 03.07.2025 на загальну суму – 14 247 457,94 грн;
- платіжних інструкцій: №101 від 16.04.2025 на суму 139 384, 17 гривень, №28 від 21.05.2025 на суму 2 800 000, 00 гривень, №156 від 24.09 2025 на суму 1 300 000, 00 гривень, №157 від 25.09.2025 на суму 4 830 000, 00 гривень, №158 від 25.09.2025 на суму 4 460 000, 00 гривень, №159 від 26.09.2025 на суму 4 290 000, 00 гривень, №160 від 26.09.2025 на суму 4 870 000, 00 гривень, №161 від 26.09.2025 на суму 4 860 000, 00 гривень, №162 від 26.09.2025 на суму 4 850 000, 00 гривень, №163 від 29.09.2025 на суму 4 870 000, 00 гривень, №164 від 29.09.2025 на суму 4 890 000, 00 гривень, №165 від 29.09.2025 на суму 4 800 000, 00 гривень, №166 від 29.09.2025 на суму 4 955 000, 00 гривень, №167 від 29.09.2025 на суму 4 880 000, 00 гривень, №168 від 30.09.2025 на суму 4 000 000 гривень та №169 від 30.09.2025 на суму 3 958 157, 89 гривень із зазначенням призначення платежу – оплата за відступлення права вимоги згідно договору № AF-CC-RBS-2025 від 11.04.2025, без ПДВ.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2025 замінено позивача у справі № 911/3265/24 – Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” його правонаступником – Товариством з обмеженою відповідальністю “Сітікеш”.
За висновками місцевого господарського суду, з огляду на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Сітікеш” укладено договір № AF-CC-RBS-2025 відступлення права вимоги від 11.04.2025, відповідно до якого первісний кредитор, тобто ТОВ “ФК “Альтарес Фінанс” відступає за плату новому кредитору, тобто ТОВ “Сітікеш” належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає такі права вимоги та заміняє первісного кредитора як сторону – кредитодавця у кредитному договорі, зокрема, за договором № AS-010-1 про надання фінансового кредиту від 29.12.2021 (з урахуванням всіх змін та доповнень до нього) укладеному між ТОВ “ФК “Альтарес Фінанс” та ТОВ “РАБУС”, а також те, що заявником надано докази сплати загальної вартості права вимоги за договором № AF-CC-RBS-2025 від 11.04.2025 у розмірі - 79 000 000,00 грн, наявні правові підстави для заміни позивача у справі № 911/3265/24 – Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” його правонаступником – Товариством з обмеженою відповідальністю “Сітікеш”. 
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, ТОВ “Шляхове будівництво “Альтком” звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2025 та відмовити у задоволенні заяви ТОВ “Сітікеш” про заміну позивача в справі № 911/3265/24. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою.
Апелянт зазначає, що право вимоги за основним зобов`язанням переходить не в момент підписання акта про перехід «права вимоги», не в момент «передачі» суми заборгованості (цифри боргу), яка числиться у обліку первісного кредитора, не в момент передачі кредитного договору чи судового рішення про стягнення (чи визнання) суми боргу, а в момент передачі і підписання акта про передачу «документів про право вимоги». Право вимоги переходить до нового кредитора не у момент підписання акта про перехід «права вимоги», а у момент підписання акта про передачу (і відповідно фактичної передачі) «документів про право вимоги», якого суду та сторонам не надано.
У наведеному скаржник наголошує, що в даному випадку кредитору необхідно мати не лише документи про права вимоги (оригінали договорів, меморіальних ордерів чи платіжних доручень про перерахування кредиту, платіжних документів про сплату коштів, розрахунок переданого права вимоги з посиланням на вказані раніше документи), а й документи які є важливими для здійснення цих прав (в тому числі оригінали усіх у ланцюгу передач договорів відступлення права вимоги від первісного кредитора, акти приймання передачі оригіналів документів про права вимоги, а також рішень суду, позовних заяв, відзивів, іншої переписки, тощо), оскільки саме усі документи і дають можливість встановити розмір права, а також обсяг переданих правонаступнику прав.
Також відповідач-2 вказує, що згідно договору відступлення права вимоги не визначено суму на яку набуває права вимоги новий кредитор – ТОВ “Сітікеш”.
Окремо скаржник наголошує, в порядку ст. 52 ГПК України, ані ТОВ «Фінансова компанія «Альтарес Фінанс», ані ТОВ “Сітікеш” не надали доказів на підтвердження того, що ТОВ “Сітікеш” фактично стало правонаступником за заявленими ТОВ «Фінансова компанія «Альтерес Фінанс» позовними вимогами у цій справі в конкретних сумах, а також не надало доказів того, що ці зобов`язання обліковуються у бухгалтерському обліку відповідачів та ТОВ «Фінансова компанія «Альтерес Фінанс» згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на що суд І-ої інстанції уваги не звернув.
Додатково апелянт акцентує, що під час розгляду клопотання про заміну сторони її правонаступником ТОВ “Сітікеш” не забезпечило участь повноважного представника у судове засідання, а також не було надано, а відповідно і не досліджено судом жодного оригіналу на підтвердження переходу права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Альтарес Фінанс» до ТОВ “Сітікеш”. 
Відповідач-2 звернув увагу й на те, що позивачем по справі є ТОВ “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” ідентифікаційний код юридичної особи: 43272035. Однак, згідно відомостей отриманих з «Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», розміщених на офіційному сайті Міністерства юстиції України, юридична особа з ідентифікаційним кодом: 43272035 має найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю “КОНСАЛТ ПРОЕКТ +", яка зареєстрована 07.10.2019, номер запису: 10701020000084549.
Втім, як вважає скаржник, місцевий господарський суд, всупереч вимогам ст.ст. 177, 181, 182 ГПК України не з`ясував та не визначив суб`єктний склад учасників справи.
Апелянтом також вказується, що ТОВ “Сітікеш” надано договори відступлення права вимоги за договорами забезпечення основного зобов`язання і ці договори суперечать умовам основного договору відступлення права вимоги № AFCC-RBS-2025 відступлення права вимоги від 11.04.2025 в частині набуття права вимоги та виникнення зобов`язань та набуття чинності самих договорів. На думку відповідача-2, оскільки договори відступлення права вимоги за договорами забезпечення за основним зобов`язанням суперечать умовам договору відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, то їх умови є неузгодженими, а договори є неукладеними.
Крім цього, згідно доводів скаржника, рішення про відступлення права вимоги за договором № AS-010-1 про надання фінансового кредиту від 29.12.2021 у відповідності до норм ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» повинно бути прийнято вищим органом керівництва позивача – Загальними зборами учасників. Втім, з боку позивача не надано жодного документа на підтвердження правомірності укладання зазначених договорів відступлення права вимоги за кредитним договором.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025, апеляційна скарга в справі № 911/3265/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Владимиренко С.В.
У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. у відпустці, розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/398/26 від 05.02.2026 призначено повторний автоматизований розподіл.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2026 справу № 911/3265/24 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя: Алданова С.О., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Шляхове будівництво “Альтком” на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2025 про заміну сторони у справі № 911/3265/24. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Шляхове будівництво “Альтком” на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2025 про заміну сторони у справі № 911/3265/24 призначено на 23.03.2026.
На адресу апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “Сітікеш” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. За твердженнями ТОВ “Сітікеш”, беручи до уваги положення договору відступлення, сторонами такого договору було визначено, що перехід права вимоги відносно зобов`язань які є його предметом, здійснюється в день сплати Новим кредитором (тобто ТОВ «Сітікеш») Первісному кредитору вартості Прав Вимоги в розмірі та порядку, визначених договором. Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось апелянтом, 30.09.2025 між сторонами договору відступлення було укладено договір про внесення змін до договору №AF-CC-RBS-2025 відступлення права вимоги від 11.04.2025. З урахуванням внесених змін Сторони визначили, що загальна вартість права вимоги за договором становить 79 000 000,00 (сімдесят дев`ять мільйонів) гривень. Станом на 30.09.2025 ТОВ «Сітікеш» сплатило на користь Первісного кредитора в повному обсязі кошти в рахунок сплати вартості Права Вимоги в розмірі 79 000 000,00 грн. На підтвердження цього місцевому господарському суду також було надано відповідні копії платіжних інструкцій та копію виписки з банківського рахунку ТОВ «Сітікеш». Ні в суді першої інстанції, ні в поданій апеляційній скарзі скаржник не заперечує факт перерахування ТОВ «Сітікеш» вказаних коштів на користь Первісного кредитора. Тобто, фактичними обставинами справи є те, що сторони договору відступлення досягли домовленості, що Права вимоги переходять до ТОВ «Сітікеш» в день сплати вартості права вимоги.
Додатково ТОВ “Сітікеш” підкреслив, що 30.09.2025 було укладено відповідні договори про відступлення права вимоги за договорами застави (в порядку передбаченому чинним законодавством, тобто нотаріально посвідчені) та договір відступлення (передачі) права вимоги за договором поруки, поручителем за яким є апелянт (копії договорі про відступлення прав за договором поруки та за договорами застави наявні в матеріалах справи). Вказані обставини, як вважає ТОВ “Сітікеш”, є достатнім та належним доказом того що станом на 30.09.2025 відбулась фактична заміна кредитора у зобов`язанні стороною якого, у тому числі, є скаржник.
В межах наведеного ТОВ “Сітікеш” стверджує, що ні положення статті 512 Цивільного кодексу України, ні положення статті 517 цього ж Кодексу не пов`язують факт виникнення у нового кредитора права вимоги у зобов`язанні з передачею документів, які засвідчують права вимоги, що передаються.
Окрім цього, ТОВ “Сітікеш” просить звернути увагу, що після набуття права вимоги (тобто після 30.09.2025), між ТОВ “Сітікеш” та ТОВ “РАБУС” (тобто позичальником за Основним зобов`язанням) було досягнуто домовленості щодо часткового погашення заборгованості за Кредитним договором, шляхом продажу однієї одиниці рухомого заставного майна, яке перебуває в заставі ТОВ “Сітікеш” згідно договору застави № AS-010-1/З1, який укладено між ТОВ “РАБУС” та ТОВ “ФК ”Альтарес Фінанс" та посвідчено 29.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2788. Новим заставодержателем з 30.09.2025 є ТОВ “Сітікеш” на підставі Договору відступлення (передачі) прав за договорами застави, укладеного між ТОВ “ФК ”Альтарес Фінанс" як первісним заставодержателем та ТОВ «Сітікеш» як новим заставодержателем та посвідченим 30.09.2025 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Лапкевич Т.В. за реєстровим № 2749. Вказаний вище договір застави було укладено для забезпечення виконання Кредитного договору, позичальником за яким є ТОВ “РАБУС”. Враховуючи це, 27.11.2025, між ТОВ “РАБУС” (в якості Продавця), третьою особою (в якості Покупця) та ТОВ “Сітікеш” (в якості Заставодержателя) було укладено договір № CA-ALT-1-10-25 купівлі-продажу рухомого майна. Укладення договору продажу заставного майна, який підписано представником ТОВ “РАБУС”, є, як вважає ТОВ «Сітікеш», належним доказом визнання зі сторони ТОВ “РАБУС” факту переходу до ТОВ “Сітікеш” прав вимоги за кредитним договором. Тобто вказані обставини фактично підтверджують відсутність в ТОВ “РАБУС” будь яких заперечень щодо факту зміни кредитора з ТОВ “ФК ”Альтарес Фінанс" на ТОВ “Сітікеш”. Тобто боржник за Основним зобов`язання не заперечує факту зміни кредитора.
Згідно позиції ТОВ «Сітікеш», беручи до уваги правову природу поруки відносно основного зобов`язання, факт зміни кредитора на ТОВ «Сітікеш», у тому числі у правовідносинах між ТОВ «Рабус» та апелянтом не може ставитись під сумнів. 

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Шляхове будівництво “Альтком” на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2025 про заміну сторони у справі № 911/3265/24 відкладено на 07.04.2026.
Представник апелянта в судовому засіданні 07.04.2026 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2025 та відмовити у задоволенні заяви ТОВ “Сітікеш” про заміну позивача в справі № 911/3265/24.
У судовому засіданні представник відповідача-1 підтримав апеляційну скаргу ТОВ “Шляхове будівництво “Альтком”. 
Представник ТОВ «Сітікеш» в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення - залишити без змін. 
В судове засідання представники ТОВ “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” та ТОВ “Європейська дорожньо-будівельна компанія” не з`явились. Про час та місце розгляду справи позивач та третя особа повідомлені належним чином, що підтверджується довідками від 25.03.2026 про доставку електронного документа в електронних кабінетів останніх.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка представників позивача та третьої особи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань позивача та третьої особи про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ТОВ “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” та ТОВ “Європейська дорожньо-будівельна компанія”, яких належним чином повідомлено про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.
Також судовою колегією зазначається, що відзивів/письмових пояснень на апеляційну скаргу ТОВ “Шляхове будівництво “Альтком” від ТОВ “РАБУС”, ТОВ “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” та ТОВ “Європейська дорожньо-будівельна компанія” на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку. 
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників ТОВ «Сітікеш» та відповідачів, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Процесуальне питання про заміну сторони її правонаступником вирішується виключно судом у порядку, передбаченому ст. 52 ГПК України.
Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.
Разом з цим, ст. 52 ГПК України знаходиться у розділі І "Загальні положення" глави 4 "Учасники судового процесу" цього Кодексу, якими регламентуються загальні засади відносно кола учасників, сторін, третіх осіб судового провадження, осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, їх прав та обов`язків тощо. Натомість ст. 334 ГПК України розташована в розділі V "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах", що присвячений врегулюванню відносин, пов`язаних з примусовим виконанням судових рішень.
З огляду на викладене, нормативні приписи ст. 52 ГПК України слід вважати загальними по відношенню до приписів, закріплених статтею 334 цього Кодексу.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 910/11030/18, від 10.09.2021 у справі № 903/323/20, від 21.02.2024 у справі № 873/531/23, від 14.01.2025 у справі № 875/1759/24.
Згідно ст. 512 ЦК України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Внаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках.
Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі № 34/425.
За загальним правилом, правонаступництво - це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні, його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного права набуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника.
Водночас процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. Для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі (у тому числі на стадії виконання судового рішення) необхідною умовою є наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 904/11903/16.
Процесуальне правонаступництво, в розумінні ст. 52 ГПК України, допускається на будь-якій стадії судового процесу.
За статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Сітікеш” укладено договір відступлення права вимоги № AF-CC-RBS-2025 від 11.04.2025, відповідно до якого первісний кредитор, тобто ТОВ “ФК “Альтарес Фінанс” відступає за плату новому кредитору, тобто ТОВ “Сітікеш” належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає такі права вимоги та замінює первісного кредитора як сторону – кредитодавця у кредитному договорі, зокрема, за договором № AS-010-1 про надання фінансового кредиту від 29.12.2021 (з урахуванням всіх змін та доповнень до нього) укладеному між ТОВ “ФК “Альтарес Фінанс” та ТОВ “РАБУС”.
Згідно договору від 30.09.2025про внесення змін до договору № AF-CC-RBS-2025 відступлення права вимоги від 11.04.2025, сторони домовились викласти пункт 3.1 договору відступлення в наступній редакції: “ 3.1 Загальна вартість права вимоги за договором становить 79 000 000,00 (сімдесят дев`ять мільйонів) гривень (без ПДВ)”.
30.09.2025 між ТОВ “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Сітікеш” укладено договір відступлення (передачі) права вимоги за договором поруки, зі змісту якого вбачається, що: на умовах цього договору та договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до фінансового поручителя, зазначеного у додатку № 1 до цього договору, за текстом – поручитель, за договором поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до нього вказаного у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом – “Договір поруки”, надалі за текстом – Права вимоги; цей договір укладено на підставі ст.ст. 512 - 519 Цивільного кодексу України у зв`язку з тим, що між новим кредитором та первісним кредитором укладено договір про відступлення права вимоги за договором № AS-010-1 про надання фінансового кредиту від 29.12.2021 (з урахуванням всіх змін та доповнень до нього) укладеному між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю “РАБУС”, ідентифікаційний код юридичної особи 39442899 (далі - Боржник) та внаслідок укладання цього Договору до нового кредитора переходять всі права первісного Кредитора за договором поруки, який забезпечує вимоги за кредитним договором; моментом переходу права вимоги за договором поруки, визначеними у п. 1.1 цього договору, від первісного кредитора до нового кредитора, є момент підписання цього договору уповноваженими представниками сторін, скріплення його печатками сторін; за цим договором до нового кредитора переходять всі без винятку права та обов`язки первісного Кредитора, передбачені чинним законодавством України та договором поруки.
Відповідно до додатку № 1 до договору відступлення (передачі) права вимоги за договором поруки - ТОВ “Шляхове будівництво “Альтком” є поручителем за договором поруки № AS-010-1/П від 29.12.2021.
При цьому, заявником надано докази сплати загальної вартості права вимоги за договором № AF-CC-RBS-2025 від 11.04.2025 у розмірі – 79 000 000,00 грн, що підтверджується виписками по рахунку ТОВ “Сітікеш” та платіжними інструкціями (а.с. 195 – 204 т. 2).
Окремо судовою колегією враховується, що докази визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги у матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, в силу вимог ст. 52 ГПК України, ст.ст. 512 – 514 ЦК України та враховуючи укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Сітікеш” договори про відступлення права вимоги, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про заміну позивача в справі № 911/3265/24 – Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” на його правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю “Сітікеш”.
За наведеного, судовою колегією відхиляються доводи апелянта про те, що заміна сторони у матеріальних правовідносинах не відбулась (не відбувся перехід права вимоги), а саме не відбулась заміна кредитора у зобов`язанні у справі № 911/3265/24, як такі, що не знайшли свого підтвердження за наслідками цього апеляційного розгляду.
В свою чергу, заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, за висновками колегії суддів є вмотивованими у відповідних межах.
У частині аргументів скаржника про те, що позивачем по справі є ТОВ “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” ідентифікаційний код юридичної особи: 43272035, однак, згідно відомостей отриманих з «Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», розміщених на офіційному сайту Міністерства юстиції України, юридична особа з ідентифікаційним кодом: 43272035 має найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю “КОНСАЛТ ПРОЕКТ +", яка зареєстрована 07.10.2019, номер запису: 10701020000084549, колегія суддів зазначає, що згідно загальнодоступного джерела – Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (адреса посилання: https://opendatabot.ua/c/43272035), ТОВ “Фінансова компанія “Альтарес Фінанс” змінило своє найменування на ТОВ “КОНСАЛТ ПРОЕКТ+" - 03.10.2025.
В наведеному судовою колегією акцентується, що враховуючи дату зміни найменування відповідного товариства, а також беручи до уваги правову природу заміни кредитора у зобов`язанні, відповідні аргументи скаржника не впливають на результат апеляційного перегляду, адже є другорядними.
Отже, на переконання колегії суддів, аргументи апелянта не знайшли свого підтвердження в межах заявлених вимог, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції через необґрунтованість у розумінні ст.ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржника, прийняті до уваги, однак вони не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги. Водночас, підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги - суд апеляційної інстанції в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України не вбачає. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).
Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
За висновками колегії суддів, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі про те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали у цій справі.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (відповідача-2 у справі).
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, - 

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Шляхове будівництво “Альтком” на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2025 про заміну сторони у справі № 911/3265/24 – залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2025 у справі № 911/3265/24 про заміну сторони – залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю “Шляхове будівництво “Альтком”. 
4. Справу повернути до суду першої інстанції. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 22.04.2026. 

Головуючий суддя С.О. Алданова 

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков