провадження № 2/294/45/26
справа № 294/1103/24

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року        м. Чуднів 

Чуднівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Білери І.В., за участі:
- секретаря судового засідання Івашкевич В.П.,
- позивача ОСОБА_1 ,
- відповідача ОСОБА_2 ,
- представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь аліменти за минулий час, а саме: з 01.09.2021 по 28.09.2022 на утримання доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, а також з 30.09.2022 по ІНФОРМАЦІЯ_3 - на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі з усіх видів заробітку боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
В обґрунтування вимог вказує, що від шлюбу з відповідачкою, який було розірвано 14.02.2024, мають двох спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2021 році через погіршення сімейних відносин відповідачка вирішила проживати окремо від позивача з дітьми. З вересня 2021 року по вересень 2022 року діти проживали разом з позивачем та перебували на його утриманні. Опинившись у скрутному емоційному та матеріальному становищі позивач звертався до відповідачки з проханням укласти договір про спільне утримання та участь у вихованні дітей, що остання ігнорувала. Рішенням органу опіки та піклування № 79 від 29.09.2022 визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем, а малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,з відповідачкою. У квітні 2024 року з листа виконавчої служби позивачу стало відомо, що відповідачка звернулася до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , тому скориставшись правом вимоги, позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 . Отже, позивач вживав заходів щодо отримання аліментів з відповідачки, звертаючись до неї з пропозицією укладення нотаріального договору, однак остання продовжувала ухилятися від сплати коштів на утримання дітей та уникала жодних розмов. Протягом усього часу проживання дітей з позивачем відповідачка була байдужою до них та своєю поведінкою свідчила про небажання брати участь у їх вихованні та утриманні.
23.02.2026 на адресу суду від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка позовні вимоги не визнала, пояснивши, що з травня 2010 року по грудень 2020 року вона працювала фельдшером КНП «Чуднівський ЦНМСД», з 29.01.2021 по 24.02.2022 (початок повномасштабного втручання рф на територію України) щомісячно отримувала виплати по безробіттю, а тому факту ухилення від утримання дітей не було, навпаки, в діях позивача наявний факт ухилення від мобілізації, оскільки саме з цих мотивів він наполягав на рішенні органу опіки та піклування про визначення місця проживання старшої доньки з ним. Позов носить штучний характер оскільки позивач таким чином намагається помститися відповідачці за подання до суду позову про розподіл спільно нажитого майна (справа №294/541/23). Крім того, позивач з 2021 року ніяких претензій аліментного характеру до відповідачки не пред`являв. В червні 2024 року у відповідачки було діагностовано тяжке захворювання легень – прогресуючий фіброзний саркоїдоз легень, також страждає на ряд інших захворювань, які набуті за час перебування у шлюбі, однак не висуває будь – яких вимог майнового характеру заради дітей.
Ухвалою суду від 07.01.2026 суддею Білерою І.В. справу прийнято до свого провадження та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 23.02.2026. 
У зв`язку з неявкою відповідачки розгляд справи відкладено на 11.03.2026.
У судовому засіданні 11.03.2026 позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримав, з підстав, викладених в позовній заяві, зазначив, що підтверджуючих документів у нього немає, однак розмови з відповідачкою з цього приводу були.
Представник відповідачки заперечив проти задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 16.02.2024, справа №294/287/23 (а.с.5).
Від даного шлюбу подружжя має двох спільних дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Чуднівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане Виконкомом Бабушківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області (а.с. 6-7).
Рішенням Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області №79 від 29.09.2022 місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).
Згідно довідки № 109, виданої 23.04.2024 службою у справах дітей Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області, неповнолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з вересня 2021 по вересень 2022 проживали з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебували на його повному утриманні (а.с.9).
Судом також встановлено, що ухвалою Чуднівського районного суду Житомирської області (суддя Рукас М.С.) відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини – дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 22.04.2024 і до досягнення дочкою ОСОБА_9 повноліття.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_2 , остання була працевлаштована з 05.05.2010 по грудень 2020 року, звільнена з роботи за угодою сторін на підставі наказу №12-к від 10.12.2020. У подальшому, отримувала виплати по безробіттю.
З наданих консультативних висновків лікарів - спеціалістів за період з червня 2024 року по березень 2025 року у відповідачки діагностовано різного роду захворювання, у тому числі прогресуючий фіброзний саркоїдоз легень.
З розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні №74649713 вбачається що боржник ОСОБА_1 сплачував аліменти на утримання дитини та станом на 01.02.2026 борг в останнього відсутній.
Відповідно до частини 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, на що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема, в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18.
Таким чином, за змістом ч. 2 ст. 191 СК України стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.
Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто, свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.
Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.
Отже визначеною СК України нормою та судовою практикою вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.
Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.
При цьому суд зауважує, що обов`язок доказування у даній категорії справ покладено саме на позивача, який має довести не лише факт вжиття заходів до стягнення аліментів, а й факт умисного ухилення від виконання обов`язку по утриманню дітей з боку відповідача. Тобто, позивач має не лише підтвердити факт надіслання офіційного звернення про необхідність виконати обов`язок по утриманню дітей, а й факт отримання або відмову в отриманні такого звернення, що підтверджуватиме ухилення особи від виконання обов`язку.
Водночас, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, які би підтверджували, що ОСОБА_1 вживав заходів для одержання аліментів із відповідача у період з 01.09.2021 до 21.04.2024, та доказів ухилення ОСОБА_2 від надання матеріальної допомоги на утримання дитини.
До матеріалів справи також не долучено жодного доказу, який би доводив, що ОСОБА_1 звертався із офіційним зверненням до відповідачки з вимогою про надання йому аліментів на утримання дитини, а вона відмовила йому у цьому.
Відповідно до ухвали Чуднівського районного суду Житомирської області від 19.11.2025 у справі №294/883/24 ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою, яка стосувалась періоду їх стягнення, починаючи з 22.04.2024 і до досягнення дочкою ОСОБА_9 повноліття.
Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 01.09.2021 по 21.04.2024, не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження належними, допустимими і достатніми доказами. 
Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом приймається рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись ст. 12, 81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Ірина БІЛЕРА