ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року	Справа № 495/1322/26	
 	Номер провадження 3/495/551/2026	

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Братків І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Луганської обл., м. Алчевськ, гр. України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого,
за ч.1ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИЛА:
20.02.2026 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України надійшов протокол серії ПдРУ №001542Е від 17.02.2026 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Із протокола, що 17.02.2026 о 21:00 год. прикордонним нарядом «Контрольний пост» на автодорозі Одеса-Рені М-16 (48 км. 600 м.) на відстані 3900 м. від лінії державного кордону, було виявлено гр. України ОСОБА_1 , який не маючи документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пунктах пропуску через державний кордон, здійснив спробу незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Республіку Молдова, який демаркований у відповідності до «Положення про демаркацію державного кордону між Україною і Республікою Молдова, на ділянці автодороги Одеса-Рені» в районі прикордонного знаку №0608, що проходить через ділянку автодороги Одеса-Рені, на території Білгород-Дністровського району, Одеської області, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 №1777-ХІI, ст. 5, Закону України «Про Прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 204-1 ч. І КУпАП.
У судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвокат Барвенко Я.В. не з`явилися.
06.04.2026 через систему "Електронний суд" були подані додаткові пояснення у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП з яких вбачається наступне. 
ОСОБА_1 та його захисник із протоколом та інкримінованим адміністративним правопорушенням не згодні в повному обсязі, вважають, що протокол складено із грубими процесуальними порушеннями, що зумовлює його незаконність з огляду на наступне:
По-перше, з протоколу чітко не зрозуміло які саме дії вчинив ОСОБА_1 , що становить порушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП.
Диспозиція ч. 1 ст. 204-1 КУпАП є альтернативною та передбачає декілька самостійних способів вчинення правопорушення, зокрема перетинання або спроба перетинання державного кордону:
-поза пунктами пропуску, або
-в пунктах пропуску без відповідних документів, або
-з використанням підробленого документа, або
-документа з недостовірними відомостями про особу, або
-без дозволу відповідних органів влади.
Орган, який склав протокол, зобов`язаний чітко, однозначно та несуперечливо викласти, який саме спосіб інкримінується ОСОБА_1 . Натомість у протоколі та рапорті одночасно поєднані різні форми вчинення правопорушення: з одного боку, зазначено спробу незаконного перетинання державного кордону поза пунктом пропуску, а з іншого - зроблено посилання на відсутність документів, які дають підстави для виїзду в пунктах пропуску. Таке формулювання не дозволяє достеменно встановити суть інкримінованого діяння, межі обвинувачення та предмет доказування у справі.
В даному випадку, якщо орган ДПСУ стверджує, що ОСОБА_1 діяв поза пунктом пропуску, тоді для доведення складу потрібно довести, зокрема:
-що ОСОБА_1 перебував саме поза пунктом пропуску;
-що його дії були безпосередньо спрямовані на перетин кордону;
-що це не було просто перебування поблизу кордону чи пересування прикордонною місцевістю;
-що був наявний умисел саме на незаконне перетинання.
Жодна з цих обставин не підтверджується наданими до суду доказами.
Більше того, зі схеми місця виявлення порушника державного кордону України ОСОБА_1 видно, що місце, яке визначене не схемі – це дорога Рені М-15, яка проходить крізь прикордонну смугу та веде як до пунктів пропуску так і до суміжних населених пунктів на території України, зокрема: с. РуськоІванівка, Старокозаче.
Тобто, підстав стверджувати, що ОСОБА_1 перебував поза межами пункту пропуску з наявних матеріалів немає.
ОСОБА_1 разом зі своїми родичами – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 17.01.2026 року рухалися до населеного пункту с. РуськоІванівка, де у ОСОБА_3 знаходиться будинок, який він готував до продажу.
ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_3 згодився допомогти з передпродажною підготовкою будинку.
Власне, оголошення про продаж будинку було виставлене 08.02.2026 року в закритій групі в месенджері Viber під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в якій наявні мешканці цього населеного пункту.
Зазначений факт підтверджується скриншотом з закритої групи в месенджері Viber під назвою «Русская Ивановка», показаннями ОСОБА_1 , які він готовий надати суду під час засідання.
Таке формулювання протоколу не дає можливості встановити, який саме спосіб вчинення правопорушення фактично ставиться ОСОБА_1 за вину, а отже не дозволяє ані суду правильно визначити предмет доказування, ані особі ефективно реалізувати право на захист, гарантоване ст. 268 КУпАП.
Жодних додаткових доказів фото, відеофіксації спроби незаконного перетину ОСОБА_1 державного кордону поза пунктами пропуску до суду не було надано та не зазначено в матеріалах, складених відповідальною особою.
По-друге, як відомо, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП містить чотири обов`язкові складові: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт та суб`єктивну сторону.
І якщо з об`єктом і суб`єктом в цій справі все більш менш зрозуміло, то з об`єктивної сторони наявне нерозуміння та відсутність чіткого визначення які саме діяння інкримінуються ОСОБА_1 .
Щодо суб`єктивної сторони, то цей елемент характеризується наявністю вини у формі умислу на незаконний, у не встановлений чинним законодавством перетин державного кордону поза пунктами пропуску.
Тобто, для доведення наявності складу адміністративного правопорушення має бути доведена наявність у ОСОБА_1 умисел на незаконний перетин кордону.
ОСОБА_1 є багатодітним батьком, на його утриманні перебуває дружина та 4 неповнолітніх дітей. Судом першої інстанції було враховано цю обставину, проте зроблено помилковий висновок, що сама по собі ця обставина дає ОСОБА_1 законне право на безперешкодний перетин державного кордону в умовах воєнного стану.
У ОСОБА_1 військово-обліковий документ наявний, оновлений в застосунку Резерв+, на обліку перебуває.
Разом з тим, оскільки ОСОБА_1 не збирався та не мав потреби виїжджати за кордон, він не реалізовував своє право на оформлення відстрочки від мобілізації, оскільки:
1. ОСОБА_1 не виповнилося на момент події 25 років, тобто він є призовником, а не військовозобов`язаним;
2. Відсутня необхідність виїзду за кордон.
Виникає логічне питання: навіщо ОСОБА_1 , який має законне право у разі оформлення відстрочки на перетин державного кордону за встановленою процедурою здійснювати спробу незаконного перетину державного кордону? От і нам з ОСОБА_1 невідомо.
По-третє, відсутність документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пунктах пропуску – це дуже розмитий термін, не конкретизований, що створює підґрунтя для припущень.
Орган, який склав протокол, мав би чітко пояснити:
-яких саме документів, на його думку, бракувало;
-чому наявний паспорт не вважався “відповідним документом” у розумінні ч. 1 ст. 204-1;
-чи йдеться не про відсутність документа взагалі, а про відсутність права на виїзд через спеціальні обмеження;
-яку саме правову норму особа нібито порушувала у цьому аспекті;
-чи було здійснено перевірку наявності ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи та результати такої перевірки.
Як було зазначено вище, у ОСОБА_1 наявний електронний військово-обліковий документ, він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , має номер в реєстрі Оберіг.
Враховуючи те, що мета його пересування в прикордонній смузі – це поїздка до родича в с. Руськоіванівка, то жодних інших документів він не мав з собою мати.
По-четверте, в протоколі та додатках на ньому наявна велика кількість неузгоджень, що створюють додаткові припущення, які є неприпустимими.
1. в протоколі вказана автодорога Одеса–Рені М-16, а в рапорті та на схемі — М-15. Для справ про перетин або спробу перетину кордону точне місце має суттєве значення, бо воно прямо стосується об`єктивної сторони правопорушення;
2. протокол про адміністративне правопорушення складено особою, про яку відсутні дані, а саме докази того, що вона була задіяна на охорону державного кордону (наказ, розпорядження);
3. відсутні докази фіксації факту спроби незаконного перетину державного кордону. При цьому, наявний в матеріалах справи рапорт та схема виявлення правопорушника згідно з актуальною практикою Верховного Суду не можуть слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень (Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі №524/4668/17).
З вищенаведеного можна зробити висновок, що посадові особи відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП.
Зібрані та подані до суду докази не дають можливості ствердно констатувати, що посадовим особам відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України НЕ вдалося довести, що існує єдине версія подій, про які вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, що ОСОБА_1 який не маючи документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пунктах пропуску через державний кордон, здійснив спробу незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Республіку Молдова.
З наявних у цій справі матеріалів не вбачається існування єдиної версії, яка б беззаперечно підтверджувала вину ОСОБА_1 .
Відсутність події та складу адміністративного правопорушення є підставою для закриття провадження стосовно ОСОБА_1 , згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Суд, дослідивши матеріали справи та додаткові пояснення, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП з таких підстав.
У відповідності до статті 1 Кодексу, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).
Завданням у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді кожної справи суддя зобов`язаний з`ясувати обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, а винесене у справі судове рішення має ґрунтуватись на конкретних доказах (ст. 245 КУпАП).
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.
З`ясовуючи обставини справи, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності дост.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає вищенаведеним вимогам, оскільки в ньому не наведено суті адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, в даному випадку - диспозиції ч.1 ст.204-1 КУпАП, повинна бути викладена таким чином, щоб було зрозуміло, де та за яких обставин проступок був вчинений, в яких саме діях або бездіяльності відобразився. Опис суті правопорушення має відповідати диспозиції правової норми, яка передбачає відповідальність за вказане правопорушення, дані про подію правопорушення слід конкретизувати.
За фабулою протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вміняється вчинення адміністративного правопорушення, що полягає у спробі незаконного перетинання державного кордону України поза межами пунктів пропуску, і такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.204-1 КУпАП.
Вирішуючи питання у відповідності до положень до п. 2 ч. 1 ст.278 КУпАП чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що в порушення положень ч.1 ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не містить суті скоєного адміністративного правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч.1 ст.204-1КУпАП
Положеннями ч.1ст.204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Перетинання державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон може означати, що особа перетнула державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.
Відповідно спроба перетнути кордон поза пунктами пропуску через державний кордон означає певні умисні дії особи спрямовані на те, щоб перетнути державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.
Викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає, в чому саме полягає суть вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, не зазначено в чому саме полягають дії з кваліфікуючою ознакою спроба незаконного перетинання, не наведено, які саме дії здійснював останній, протокол не містить жодних відомостей щодо дій, вчинених ОСОБА_1 , які б відповідали об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ст.204-1 КУпАП.
За приписами КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
У відповідності до положень ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З урахуванням наведеного, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та керується стандартом доведення вини «поза розумним сумнівом».
За змістом частини 1 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП, тобто спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, матеріали справи не містять.
Однією з обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином наявні у справі докази, які безпосередньо дослідженні судом під час судового розгляду, не підтверджують факт скоєння ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п.1 ч.1ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 62 Конституції України, статтями 7,9,204-1,245,247,284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,
ПОСТАНОВИЛА:
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя           Ірина БРАТКІВ