ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 506/278/22
провадження № 61-7782св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, 
треті особи: Окнянська селищна рада Подільського району Одеської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вімексім Агро», 

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чирки Ольги Олегівни на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 08 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Бурдинюк О. С., та постанову Одеського апеляційного суду від 13 травня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Комлевої О. С., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина 

Короткий зміст позовної заяви
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (далі - ГУ Держгеокадастру в Одеській області), треті особи: Окнянська селищна рада Подільського району Одеської області (далі - Окнянська селищна рада), Товариство з обмеженою відповідальністю «Вімексім Агро» (далі - ТОВ «Вімексім Агро»), про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що згідно з наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 21 вересня 2018 року № 15-6105/1318-СГ «Про проведення земельних торгів у формі аукціону» земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності за кадастровим номером 5123184900:01:001:0336, загальною площею 38,3335 га, розташованої на території Федосіївської сільської ради Окнянського району Одеської області (за межами населеного пункту), виставлено на земельні торги для передачі у користування на умовах оренди. 
За результатами проведених 12 листопада 2018 року земельних торгів він став переможцем, придбавши лот № 1/1912 за ціною 425 400,00 грн, що становить 47,86 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
12 листопада 2018 року між ним та ГУ Держгеокадастру в Одеській області укладений договір оренди землі № 310 строком на сім років, підстава - протоколу № 1/1921 проведення земельних торгів за лотом № 1921.
Наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 16 листопада 2018 року № 274 анульовано земельні торги з продажу права оренди земельної ділянки, проведені 12 листопада 2018 року за лотом №1921, оскільки він (переможець) не сплатив річної орендної ставки за користування земельною ділянкою протягом трьох банківських днів з дня укладення договору. 25 лютого 2019 року відповідач передав право оренди на вказану земельну ділянку іншому орендарю, оскільки провів нові земельні торги. 
Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року задоволено позов ГУ Держгеокадастру в Одеській області до нього, стягнуто суму у розмірі 4250 00,00 грн - штрафні санкції за невиконання умов договору оренди землі від 12 листопада 2018 року № 310.
Позивач уважав оспорюваний договір оренди землі незаконним, таким, що суперечить нормам пункту 287.1 статті 287 ПК України, тому вважав, що його слід визнати недійсним на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України.

Крім того, позивач уважав, що право оренди на земельну ділянку за кадастровим номером 5123184900:01:001:0336 у нього не виникло, оскільки не проведена державна реєстрація такого права, тому не виникло обов`язку сплачувати орендну плату за користування цією земельною ділянкою. 
Вказував, що порушено вимоги статті 125, частини двадцять шостої статті 137 ЗК України.

ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером 5123184900:01:001:0336, загальною площею 38,3335 га, яка розташована на території Федосіївської сільської ради Окнянського району Одеської області (за межами населеного пункту) від 12 листопада 2018 року № 310, укладений між ГУ Держгеокадастру в Одеській області та ним.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 08 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру в Одеській області, треті особи: Окнянська селищна рада, ТОВ «Вімексім Агро», про визнання недійсним договору оренди землі відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання оспорюваного договору оренди недійсним.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 08 лютого 2023 року - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що оспорюваний договір оренди не суперечить положенням пункту 287.1 статті 287 ПК України, оскільки право оренди набуто за результатами земельних торгів, що покладає на ОСОБА_1 обов`язок за перший рік внести орендну плату не пізніше трьох банківських днів з дня укладення договору оренди.
Оспорюваний договір оренди не підпадає під положення частини 1 статті 203 ЦК України, як наслідок, відсутні передбачені частиною 1 статті 215 ЦК України підстави для визнання договору недійсним.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вказав, що спірна земельна ділянка не є об`єктом оренди за двома різними договорами оренди, оскільки станом на дату укладення договору оренди з ТОВ «Вімексім Агро», державна реєстрація речового права ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку  не проведена.

Короткий зміст касаційної скарги 

У червні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чирка О. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 08 лютого 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 травня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог. 

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

27 червня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чирки О. О. залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

11 липня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Красноокнянського районного суду Одеської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У серпні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду, у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_2, 04 грудня 2025 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справ, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Підставами касаційного оскарження заявник зазначає:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16 (провадження № 11-374апп18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц (провадження № 14-411цс19 ), від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (провадження № 14-442цс19), від 19 лютого 2020 року у справі № 378/515/18 (провадження № 14-430цс19), від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19) та у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 378/146/18 (провадження № 61-44278св18), від 20 січня 2020 року у справі № 902/803/17;
- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування пункту 287.1 статті 287 ПК України в контексті пріоритетності норм ПК України над іншими нормативно-правовими актами, що регулює питання, згідно якого власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування ділянкою, а не з дати підписання договору.

Заявник стверджує, що у ОСОБА_1 право оренди на спірну земельну ділянку не настало, оскільки відсутня державна реєстрація такого права. Порушено вимоги статті 125, частини двадцять шостої статті 137 ЗК України.

Оспорюваний договір оренди щодо строків сплати орендної плати (пункти 4.2, 8.45.1 договору), суперечить положенням пункту 287.1 статті 287 ПК України. 

Заявник стверджує, що нарахування орендної плати не може відбутися раніше реєстрації права оренди земельної ділянки, за виключенням випадків, які наведено в інших положеннях статті 287 ПК України, на що суди попередніх інстанцій не звернули увагу.

Одна й та сама земельна ділянка не може бути одночасно об`єктом оренди за двома різними договорами оренди. Суди не надали цим обставинам належної оцінки.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2025 року ГУ Держгеокадастру в Одеській області подало до Верховного Суду відзив, у якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Звертає увагу, що пункт 4.2, підпункт 8.4.1 пункту 8.4 договору оренди відповідають вимогам частин 27, 31 статті 137 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спору.
Перелічені заявником норми законодавства не доводять того, що зміст оспорюваного договору їм суперечать.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з відомостями з Державного земельного кадастру, земельна ділянка кадастровий номер 5123184900:01:001:0336, сільськогосподарського призначення є власністю держави в особі ГУ Держгеокадастру в Одеській області.

Земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності за кадастровим номером 5123184900:01:001:0336, загальною площею 38,3335 га, розташована на території Федосіївської сільської ради Окнянського району Одеської області (за межами населеного пункту), наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 21 вересня 2018 року № 15-6105/1318-СГ «Про проведення земельних торгів у формі аукціону» виставлена на торги для передачі у користування на умовах оренди.

ОСОБА_1 став переможцем земельних торгів, проведених 12 листопада 2018 року, за лотом № 1912.

12 листопада 2018 року між ГУ Держгеокадастру в Одеській області та ОСОБА_1 на підставі протоколу проведення земельних торгів за лотом № 1912, укладений договір оренди землі № 310.

Підписання договору підтверджує досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору.

Згідно з пунктом 4.2 договору орендна плата за перший рік користування земельною ділянкою сплачується орендарем протягом трьох банківських днів з дня підписання цього договору за виключенням сплаченого гарантійного внеску у розмірі 3 555,50 грн.

Відповідно до підпункту 8.4.1 пункту 8.4 договору орендар зобов`язаний протягом трьох банківських днів з дня укладення цього договору сплатити річну орендну плату за перший рік користування земельною ділянкою, за виключенням сплаченого гарантійного внеску, а також суму витрат, здійснених виконавцем земельних торгів на підготовку лота та/або організацію та проведення земельних торгів.

Річна орендна плата у встановлений строк не сплачена.

Наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 16 листопада 2018 року № 274 «Про анулювання земельних торгів на території Окнянського району Одеської області» земельні торги, переможцем яких став ОСОБА_1 , анульовано.
Державна реєстрація речового права, а саме права оренди ОСОБА_1 щодо земельної ділянки кадастровий номер 5123184900:01:001:0336, не проведена в силу анулювання результатів земельних торгів з переможцем ОСОБА_1 .

Після анулювання результатів торгів, проведених 12 листопада 2018 року, з підстав несплати ОСОБА_1 як переможцем торгів належної суми за придбаний лот, наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 11 січня 2019 року № 15-105/13-19-СГ земельну ділянку кадастровий номер 5123184900:01:001:0336 виставлено на земельні торги, переможцем яких став ТОВ «Вімексім Агро».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Чирки О. О. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач, звернувшись до суду з цим позовом, указував, що укладений між ним та відповідачем договір оренди землі (правочин), а саме пункт 4.2, підпункт 8.4.1 пункту 8.4 договору оренди, суперечать підпункту 287.1 пункту 287 ПК України, отже, в цій частині суперечить нормам чинного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним. 

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Цивільні відносини ґрунтуються на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто дії учасників цих відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів інших суб`єктів цивільного права. Такі дії не можуть порушувати права та завдавати шкоди іншим особам.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 93 ЗК України (тут і надалі у редакції, чинній станом на листопад 2018 року) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 134 ЗК України).

Главою 21 ЗК України визначено порядок продаж земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Згідно з частиною двадцять четвертою статті 137 ЗК України (у редакції, чинній станом на листопад 2018 року) договір оренди земельної ділянки між організатором земельних торгів і переможцем торгів укладається безпосередньо в день проведення торгів, крім випадків, передбачених частиною двадцять дев`ятою цієї статті.

Частиною двадцять шостою статті 137 ЗК України (у редакції, чинній станом на листопад 2018 року) визначено, що право на земельну ділянку, набуте за результатами проведення торгів, підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини тридцять першої статті 137 ЗК України (у редакції, чинній станом на листопад 2018 року) переможець торгів протягом трьох банківських днів зобов`язується сплати розмір річної орендної плати за користування земельною ділянкою, за виключенням сплаченого гарантійного внеску.

Часиною другою статті 6 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спору, визначено, що у разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати аукціону.

Згідно з частиною 5 статті 138 ЗК України результати торгів анулюються організатором земельних торгів у разі відмови переможця від укладення договору купівлі-продажу або договору оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки, а також у разі несплати переможцем в установлений строк належної суми за придбаний лот. Рішення про анулювання торгів приймається організатором земельних торгів у п`ятиденний строк після виникнення підстави для анулювання.

12 листопада 2018 року № 310 між ГУ Держгеокадастру в Одеській області та ОСОБА_1 на підставі протоколу проведення земельних торгів за лотом № 1912 від 12 листопада 2018 року укладений договір оренди землі.

Пунктом 4.2 договору оренди визначено, що орендна плата за перший рік користування земельною ділянкою сплачується орендарем протягом трьох банківських днів з дня підписання цього договору за виключенням сплаченого гарантійного внеску у розмірі 3 555,50 грн.

Відповідно до підпункту 8.4.1 пункту 8.4 договору орендар зобов`язаний протягом трьох банківських днів з дня укладення цього договору сплатити річну орендну плату за перший рік користування земельною ділянкою, за виключенням сплаченого гарантійного внеску, а також суму витрат, здійснених виконавцем земельних торгів на підготовку лота та/або організацію та проведення земельних торгів.

Підпунктом 14.2 договору оренди визначено, що реєстрація права оренди здійснюється відповідно до закону та після виконання орендарем обов`язків встановлених пунктом 8.4.1 цього договору.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Встановлено, що річна орендна плата у встановлений строк не сплачена, отже, наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 16 листопада 2018 року № 274 «Про анулювання земельних торгів на території Окнянського району Одеської області» земельні торги, переможцем яких став ОСОБА_1 , анульовано.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин першої та третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 ((провадження № 12-112гс18)).

Суди попередніх інстанцій встановили, що пункт 4.2, підпункт 8.4.1. пункту 8.4 договору оренди відповідає вимогам частин двадцять четвертої, тридцять першої статті 137 ЗК України (у редакції, чинній станом на листопад 2018 року). 

Докази про відсутність волевиявлення учасників правочину щодо його укладення і відсутність їх волі на вчинення правочину, відсутні. Оспорюваний договір оренди відповідає нормам ЗК України та Закону України «Про оренду землі», які регулюють відносини, пов`язані з укладенням договору оренди землі за результатами орендних торів. 

Таким чином, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що договір оренди від 12 листопада 2018 року № 310 не підпадає під положення частини першої статті 203 ЦК України, тому відсутні передбачені частиною першою статті 215 ЦК України підстави для визнання цього договору недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, що положення оспорюваного договору оренди не відповідають підпункту 287.1 пункту 287 ПК України, колегія суддів до уваги не бере, в цій частині погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що право оренди ОСОБА_1 набув за результати земельних торгів, а умовами договору оренди та статтею 137 ЗК України на нього покладено обов`язок внесення орендної плати за перший рік оренди не пізніше трьох банківських днів з дня укладення цього договору, що ним не виконано.

Позивач повинен був усвідомлювати зміст зобов`язань за договором оренди, а також наслідки неналежного виконання таких зобов`язань.

Крім того, ураховуючи положення частини тридцять першої статті 137 ЗК України, підпункт 8.4.1 пункту 8.4, пункт 14.2 договору оренди, відсутні підстави вважати, що оспорюваний договір оренди суперечить вимогам статті 125, частини двадцять шостої статті 137 ЗК України.

Підпунктом 287.1 пункту 287 ПК України визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Твердження заявника про те, що нарахування орендної плати не може відбутися раніше реєстрації права оренди земельної ділянки (стаття 287 ПК України), з урахуванням фактичних обставин справи (обов`язок внесення орендної плати за перший рік оренди не пізніше трьох банківських днів з дня укладення договору оренди, як завершальна стадія продажу прав на земельну ділянку на конкурентних засадах), колегія суддів до уваги не бере, оскільки такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права. 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (провадження № 14-442цс19), на яку як на підставу касаційного оскарження посилався заявник, вказала, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, та призводить до порушення права позивача як орендаря.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи представника позивача, правильно вказав, що державна реєстрація речового права, а саме права оренди ОСОБА_1 щодо земельної ділянки кадастровий номер 5123184900:01:001:0336 не проведена в силу анулювання результатів земельних торгів з переможцем ОСОБА_1 , отже, право оренди ОСОБА_1 відсутнє. Таким чином, державна реєстрація речового права, а саме права оренди ТОВ «Вімексім Агро» на цю земельну ділянку, не має наслідком одночасного перебування земельної ділянки кадастровий номер 5123184900:01:001:0336 як об`єкта оренди за двома різними договорами з різними орендарями.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16 (провадження № 11-374апп18), від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (провадження № 14-442цс19) та інші, є необґрунтованими, оскільки встановлені судами у цих справах фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є іншими ніж у справі, яка переглядається і не суперечать висновкам, вискаленим у цій постанові. 

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Інші доводи касаційної скарги також не можуть бути підставами для скасування судових рішень суду апеляційної інстанції, оскільки ці доводи не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чирки Ольги Олегівни залишити без задоволення.

Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 08 лютого 2023 року, та постанову Одеського апеляційного суду від 13 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк