Дата документу 17.04.2026	Справа № 643/8268/21	
 	Провадження № 1-кп/554/83/2026	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.04.2026 р. м. Полтава
Шевченківський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , 
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12017220470005834 від 28.09.2017 за обвинуваченням: 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харкова, українка, громадянка України, з середньою освітою, офіційно не працює, розлучена, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Квартира АДРЕСА_3 приватизована не була та належала до власності територіальної громади м. Харкова в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
На підставі рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 №100/10 від 20.04.1999 ОСОБА_6 визнано наймачем трьохкімнатної квартири АДРЕСА_4 .
У зазначеній квартирі були зареєстровані: наймач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - з 13.04.1983; дочка наймача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 01.10.1987; онука наймача ОСОБА_7 , 30.01.1993 - з 16.02.1993; онука наймача ОСОБА_8 , 02.09.2004 - з 13.07.2010.
Приблизно наприкінці 2016 р. – на початку 2017 років (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) у невстановленому місці ОСОБА_5 отримала від невстановленої особи завідомо для ОСОБА_5 підроблені документи (свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 04.05.2000 на квартиру АДРЕСА_3 на її ім`я, довідку з КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Харківської міської ради №2500119 від 18.07.2016 про те, що власником вказаної квартири є ОСОБА_5 , довідку №39 КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 29.12.216 №271/14/42 з місця проживання про склад сім`ї та прописку, за змістом якої ОСОБА_5 зазначено власником вказаної квартири).
Після отримання вказаних, завідомо для неї підроблених документів, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння шляхом обману, з використанням завідомо підроблених документів, вищевказаною квартирою, переслідуючи при цьому корисливу мету, 10.01.2017 близько 17.30 год. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), розуміючи, що вона не є власником згаданої квартири, прибула до офісу приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 ( АДРЕСА_5 ) де, з метою укладення договору купівлі-продажу згаданої квартири з покупцем - ОСОБА_10 , надала вказаному нотаріусу завідомо для ОСОБА_5 підроблені: свідоцтво про право власності №1-00- 194288-Ц1 від 04.05.2000 на квартиру АДРЕСА_3 на її ім`я; довідку з КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Харківської міської ради №2500119 від 18.07.2016 про те, що власником вказаної квартири є ОСОБА_5 ; довідку дільниці №639 КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 29.12.2016 №271/14/42 з місця проживання про склад сім`ї та прописку, за змістом якої ОСОБА_5 зазначено власником означеної квартири.
У подальшому на підставі вказаних документів нотаріусом ОСОБА_9 10.01.2017 посвідчено договір купівлі-продажу квартири квартира АДРЕСА_3 від (реєстровий №9) між продавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_10 . 
Своїми умисними діями ОСОБА_5 заволоділа зазначеною квартирою, яка належить територіальній громаді м. Харкова в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіявши матеріальну шкоду згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи №66 від 26.04.2021 на суму 472 245,00 грн. 
Відповідно до ч. 3 примітки до ст.185 КК України (в редакції чинній на момент вчинення злочину) у ст.190 цього Кодексу у великих розмірах визнається злочин, що вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, але не більше шістсот (станом на 2017 рік 200 000 - 480 000 грн.). 
Таким чином,  ОСОБА_5  вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України, а саме, заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 4. ст. 358 КК України по факту використання завідомо підроблених документів (свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 04.05.2000 на квартиру АДРЕСА_3 на її ім`я, довідка з КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Харківської міської ради №2500119 від 18.07.2016 про те, що власником вказаної квартири є ОСОБА_5 , довідка №39 КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 29.12.216 №271/14/42 з місця проживання про склад сім`ї та прописку, за змістом якої ОСОБА_5 зазначено власником вказаної квартири) було закрито ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави 23.05.2023 р. з підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, в зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності із закінченням строків давності ( т. 1 а.с.74).

ДОКАЗИ ТА ЇХ ОЦІНКА

Обвинувачена ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, не визнала.
Зазначила, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 проживала вона, її мати – ОСОБА_11 та її доньки – ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 80 – х років.
Зазначила, що випадково зустріла чоловіків – ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на вулиці, які звернулися до неї та сказали, що можуть їй допомогти, у тому числі грошима, та зазначили, що можуть допомогти їй відновити всі втрачені документи, так як вони були загублені, а саме, паспорт, свідоцтво про народження, ідентифікаційний код, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розлучення, свідоцтва про народження дітей, на той час одна донька ОСОБА_8 , 2004 р.н. була неповнолітньою, а інша ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , повнолітньою, та допомогти вивезти сміття з квартири. В зв`язку з такою пропозицією у неї з`явилася ідея про приватизацію квартири, щоб забезпечити собі легше життя, та розуміти, що квартира приватизована, але її мати ОСОБА_11 була проти приватизації квартири.
Також зазначила, що вона хотіла оформити квартиру на себе, але її мати не дала на це згоди. ОСОБА_12 та ОСОБА_14 пропонували кпити квартиру у неї.
ОСОБА_12 і ОСОБА_14 особисто розмовляли з її матір`ю, щоб вона погодилася на приватизацію, так як вона була головним наймачем, але вона не погоджувалася. Тоді ОСОБА_12 повідомив, що може приватизувати квартири без згоди матері ОСОБА_11 .
На той час, як було запропоновано здійснити приватизацію, ОСОБА_5 проживала за іншою адресою, працювала у ларьку, потрібні були кошти. Коли ці чоловіки запропонували їй надати одноразову допомогу у сумі 1000 грн. та засвідчити це нотаріально, то вона погодилася на цю пропозицію.
До нотаріуса вона поїхала разом із ОСОБА_12 10.01.2017 р. за адресою: АДРЕСА_5 , а там на них вже чекав інший чоловік на ім`я ОСОБА_12 , який представився другом, та вони разом зайшли до нотаріуса, де саме він надавав їй кошти у сумі 1000 грн.
Коли договір був готовий, вона не читала його, так як поспішала на роботу і довіряла людям, з якими прийшла. Нотаріус сторонам договір не читала, нічого не роз`яснювала, лише говорила, де потрібно ставити підпис.
Також зазначила, що підписувала документи на приватизацію, не розуміючи, що саме там написано, адже документ був складений українською мовою, яку вона не знала.
Того дня, коли приїхали невідомі люди та почали виносити речі із квартири, вона та мати ОСОБА_11 були на роботі. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживали у іншому місці.
Спочатку ОСОБА_7 зателефонувала сусідка та повідомила, що вивозять речі із квартири, після чого ОСОБА_7 приїхала та викликала працівників поліції. Коли працівники поліції приїхали, вони не могли доказати, що проживають у цій квартирі, так як всі документи знаходилися у квартирі, а їх туди не впустили.
Потім невідомі люди, чоловік, жінка та дитина показали їй документи, що наче б то вони є власниками квартири, вони показали договір працівникам поліції. 
Зазначила, що документи, які вони показували, були не ті самі, які вона підписувала у нотаріуса.
Також зазначила, що документи, які їй допомагали відновити, вона ходила отримувати самостійно, але державне мито сплачували ОСОБА_14 та ОСОБА_12 . Свідоцтво про право власності на квартиру вона не бачила.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченою виновність ОСОБА_5 підтверджується всією сукупністю досліджених та оцінених судом доказів.

Судом досліджений договір купівлі-продажу від 10.01.2017 р. квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 44.09 кв., за яким «Продавець» ОСОБА_5 передала у власність «Покупцю» ОСОБА_10 вищевказану квартиру за 250 000, 00 грн., при цьому на момент підписання договору, як свідчили сторони, відбувся повний розрахунок за продану квартиру, фінансових претензій сторони не мають (т. 1 а.с. 238).
При цьому сторони підтвердили своїми підписами, що вони діяли добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, та попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод.
У пункті 2 Договору зазначено, що ця квартира належить Продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого ІНФОРМАЦІЯ_8 від 04.05.2000 року, реєстраційний номер: 1-00-194288-Ц згідно з розпорядженням від 04.05.2000 року №2200-Ш-1 та зареєстрованого у КП ІНФОРМАЦІЯ_5 27.05.2000 року та записана у реєстрову книгу за №П-00-16525.
У п. 5 Договору Продавець стверджує, що відчужувана квартира на момент укладення цього договору не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою, забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також інших прав у малолітніх та/або неповнолітніх дітей, третіх осіб (у тому числі за договорами найму) у межах та за межами України немає, завдатків від інших осіб не отримано.
У п. 6 Договору Продавець стверджує, що відчужувана квартира є її особистою власністю згідно установлюючих документів, зазначених у п. 2. 
Відповідно до п. 9 Договору сторони підтвердили, що даний договір не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, також засвідчили, що зміст цього договору нотаріусом йому роз`яснений у повному обсязі, текст договору прочитаний сторонами повністю. 

Допитана в судовому засіданні як свідок нотаріус ОСОБА_9 показала, що 10.01.2017 року працювала приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за адресою: АДРЕСА_5 , особисто ОСОБА_5 не знає і вже не пам`ятає, так само як не пам`ятає деталі укладання договору, але підтвердила, що сумнівів у документах, які надані були для укладання угоди, вона не мала, бо в іншому випадку відмовилася б посвідчувати договір. Після перевірки всіх документів договір підписується і посвідчується. Грошові кошти за даним договором передавалися перед підписанням договору, так як це зазначено у самому договорі. Завжди договір перед підписанням сторонами прочитується самостійно і вона завжди питає чи розуміють сторони його суть і чи справжні наміри щодо його укладання, що окремо прописано в даному договорі.

Свідок ОСОБА_11 , яка є матір`ю обвинуваченої та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , в суді показала, що в цій квартирі вони проживали з 80-х років, але квартира не була приватизована. В зазначеній квартирі вона проживала із своєю донькою ОСОБА_5 та онуками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Приблизно 20 вересня 2017 року вийшовши з роботи вирішила зайти на базар, через певний час зателефонувала онука ОСОБА_7 та повідомила, що з квартири виносять речі.
Приїхавши до квартири, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_1 , свідок побачила, як невідомі люди виносять з квартири речі. Підійшовши до цих людей почала розпитувати хто вони, та яке право вони мали зайти в квартиру. На що незнайомі люди відповіли, що не знають, їм сказали прибрати квартиру та винести речі.
Потім ОСОБА_11 почала вимагати у цих людей, щоб вони викликали людину, яка найняла їх. Коли приїхав цей чоловік він почав показувати документи на квартиру, та наполягати на тому, щоб вона та її онука ОСОБА_7 покинули це місце, так як він є власником квартири. Також того дня до квартири приїхала і ОСОБА_5 , почала щось розповідати, плакати, тоді свідок і зрозуміла, що ОСОБА_5 кудись «вляпалася».
За місяць чи два до вищевказаних подій до неї на роботу приходило декілька невідомих їй людей, одного з них, як вона почула, було звати ОСОБА_12 , та вмовляли підписати довіреність на її доньку – ОСОБА_5 , говорили, що можуть допомогти скасувати борги та приватизувати квартиру. Почали показувати готове доручення та вмовляти, щоб свідок розписалася, а її донька ОСОБА_5 сама забере документи.
Ці люди до неї приходили кілька разів, одного разу навіть була донька ОСОБА_5 , але вона не підходила в той момент як вони спілкувалися, так як вона знала, що згоди не отримає, квартиру свідок не хотіла приватизовувати.
Також, коли невідомі люди показували документи ОСОБА_11 побачила, що у них маленьким шрифтом написано, що всі повноваження ОСОБА_11 відає ОСОБА_5 , на що свідок відмовилася підписувати такий документ.

Свідок ОСОБА_10 в суді показав, що знає ОСОБА_5 , так як вона була продавцем квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Вперше на квартирі свідок був напередодні продажу, квартиру свідок шукав для того, аби його батьки переїхали з села до міста. 
Оголошення про продаж квартири ОСОБА_10 шукав або по оголошенням по місту або в оголошення на сайтах в інтернеті.
Коли знайшов квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з ним зустрілися раніше йому не знайомі ОСОБА_5 та ОСОБА_12 . Двері до квартири відкривала ОСОБА_5 , під час розмови він поцікавився, чому ціна на квартиру була невеликою, а саме, 15 тис. доларів, так як це низька ціна для ринку, але зайшовши до квартири зрозумів чому, так як квартира мала дуже незадовільний стан. У квартирі під час її огляду перебувала жінка, старша ніж ОСОБА_5 .
Після того як відбувся огляд квартири почав спілкуватися з ОСОБА_5 та ОСОБА_15 в діалозі був більш активніший. ОСОБА_5 повідомила, що проживає у квартирі разом із матір`ю та двома доньками.
Що стосується ціни, то ОСОБА_10 почав пропонувати зниження ціни на квартиру, у зв`язку із станом квартири, на що останні погодилися і повідомили, що на даний час документів на квартиру немає, проблеми із приватизацією.
Через певний час, як все вирішилося, знайшли нотаріуса, приїхали до нотаріуса всі разом, чекали довго, так як нотаріус перевіряла документи, які надали для укладення договору, у тому числі, свідоцтво про приватизацію. Спочатку склали договір, він надав паспорт та код, грошові кошти у повній сумі передав ОСОБА_5 у присутності нотаріуса.

Таким чином, дані докази спростовують покази обвинуваченої про те, що вона не розуміла, який саме вона договір підписувала, і що вона вважала, що підписує нотаріальний договір по займу грошових коштів у сумі 1000 грн. 
Про те, що ОСОБА_16 мала намір розпорядитися майном, яке їй не належало на праві власності, і шляхом обману заволодіти чужим майном, свідчить той факт, що ОСОБА_5 надала приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9 підроблені документи, які свідчили про те, що єдиним власником квартири, яка була предметом договору купівлі-продажу, є ОСОБА_5 , але вона не могла не розуміти та не знати, що квартира не приватизована, а право на приватизацію мають інші близькі їй особи, які проживали в спірній квартирі та були в ній зареєстровані, крім того, в квартирі на той час проживала і була зареєстрована її неповнолітня дочка.
Такими документами є:
- свідоцтво про право власності на житло, видане ІНФОРМАЦІЯ_8 04.05.2000 року, реєстраційний номер: НОМЕР_1 згідно із розпорядженням від 04.05.2000 р. №2200-Ш-1 та зареєстрованого у КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » 27.05.2000 р. та записане у реєстраційну книгу за № П-00-16525 (а.с. 239, т.1);
- довідка КП « ІНФОРМАЦІЯ_9 » № 25001199 від 18.07.2016 р., видана ОСОБА_5 , про те, що станом на 31.12. 2012 р. право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане ІНФОРМАЦІЯ_8 04.05.2000 року, реєстраційний номер: 1-00-194288-Ц1 (а.с. 240, т. 1); 
- довідка № 271/14/42 від 29.12.2016 р. з місця проживання про склад сім`ї та прописку за адресою АДРЕСА_1 , в якій зазначено, що у цьому жилому приміщенні зареєстровано 4 члена сім`ї, а саме, ОСОБА_5 як власник квартири, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 - онука, ОСОБА_11 – мати. (а.с. 241, т.1);
- копія паспорту ОСОБА_5 , копія її індифікаційного коду, копія паспорту ОСОБА_10 , копія його індифікаційного коду;
- заява ОСОБА_5 , яка надана приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9 , в якій вона стверджувала, що ніяких прав у малолітніх та/або неповнолітніх дітей щодо користування квартирою АДРЕСА_1 не існує.( а.с. 3, т.2).

Також нотаріусу надані були для посвідчення договору:
- квитанція №775321 від 10.01.2017 про сплату ОСОБА_10 120 грн., призначення платежу ОСОБА_9 , пошук нотаріусом відомостей у державному реєстрі прав (а.с. 7, т. 2).
- квитанція №097135 від 10.01.2017 про сплату ОСОБА_10 34 грн., призначення платежу ОСОБА_9 , Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна ОСОБА_10 (а.с. 8, т. 2).
- звіт з оцінки майна квартири за адресою АДРЕСА_1 , станом на 10.01.2017 р. (а.с. 10, т.2).
Відповідно до висновку про вартість майна – квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 64,8 м2, житловою площею 44,09 м2, результат незалежної оцінки становить 250 000 грн. (а.с. 11-16, т.2).
Замовником даного звіту вказана ОСОБА_5 , до звіту додані в копіях документи, які надані були нотаріусу на підтвердження права власності ОСОБА_5 на квартиру.

На підставі зазначених документів нотаріус ОСОБА_9 посвідчила договір купівлі-продажу №9 від 10.01.2017 на квартиру в АДРЕСА_1 і зареєструвала 10.01.2017 р. за ОСОБА_10 право власності на дану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 6, т.2).

В ході досудового слідства дані документи були вилучені у нотаріуса на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_19 від 20.10.2017 р., про що свідчить інформація з протоколу про тимчасовий доступ до речей і документів від 09.11.2017 р. в якому зафіксовано, що нотаріус добровільно видала документи, на підставі яких вона проводила оформлення та посвідченням договору №9 від 10.01.2017 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 і які заходилися в її офісі за адресою: АДРЕСА_6 . (а.с. 234-235, т.1).

Між тим, ОСОБА_5 на момент укладання договору купівлі-продажу власником квартири не була, так як квартира не була приватизована, а право на приватизацію мали, крім ОСОБА_5 , ще й інші особи, зареєстровані на законних підставах в даному житлі, а саме: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 – її діти, ОСОБА_11 – її мати, яка і була основним наймачем квартири. 

Суду надані докази, які підтверджують ці обставини: 
- довідка КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Харківської міської ради від 05.10.2017 р., яка містить інформацію, що станом на 31.12 2012 р. реєстрація права власності на квартиру не проводилася (а.с. 188, т. 1); 
- довідка з місця мешкання про склад сім?ї від 05.05.2000 р., з якої вбачається, що квартира приватизована і в ній зареєстрована тільки одна особа ОСОБА_5 (а.с.189, 190, т. 1), яка вочевидь суперечить даним, які містяться,як в довідці КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Харківської міської від 05.10.2017 р., так і в довідці КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 02.09.2017 р. за № 1991 про те, що квартира не приватизована і в ній зареєстровані 4 члени сім`ї: ОСОБА_11 – наймач, ОСОБА_5 – дочка, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 – онуки (т.2, а.с.33), а також рішенню ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.04.1999 р. № 100/10, в якому встановлено, що ОСОБА_6 визнана наймачем трьохкімнатної квартири АДРЕСА_4 на сім`ю з 4 чоловік: ОСОБА_20 – наймач, ОСОБА_21 – чоловік, ОСОБА_5 – дочка, ОСОБА_7 – онука ( а.с.34, т. 2).
- свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_22 та ОСОБА_23 від 25.10.1994 р.(а.с. 200, т.2);
- свідоцтво про народження ОСОБА_5 , батьки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . (а.с. 201, т.2);
- свідоцтво про народження ОСОБА_8 , батьки ОСОБА_26 та ОСОБА_5 . (а.с. 202, т.2).

Також судом досліджені копії з матеріалів інвентаризаційної справи, які отримані на виконання ухвали слідчого судді Московського районного суду м.Харкова ОСОБА_19 від 20.11.2017 про тимчасовий доступ до інвентаризаційної справи квартири за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 56-72 т.2).
З досліджених документів вбачається, що приватизація даної квартири не проводилася в установленому законом порядку.
Відповідно до повідомлення з КП « ІНФОРМАЦІЯ_10 » Харківської міської ради встановлено, що запис щодо реєстрації під реєстровим номером П-00-16525 в реєстровій книзі КП « ІНФОРМАЦІЯ_10 » свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 не існує. (а.с 74, т. 2).
Відповідно, інформація у договорі купівлі-продажу від 10.01.2017 р. квартири за адресою: АДРЕСА_1 про реєстрацію в КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » 27.05.2000 року та здійснення запису у реєстровій книзі за №П-00-16525 не відповідає дійсності. 

Твердження, які суду висловила ОСОБА_5 , про те, що вона грошей не отримувала, спростовуються не лише показами ОСОБА_10 , наданими в суді, а і його заявою, яка надана приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9 , в якій він стверджує, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу. Гроші, за які купує квартиру, є його особистою власністю. (а.с.4, т.2).
При оцінці доводів обвинуваченої про те, що вона не усвідомлювала, що 10.01.2017 у нотаріуса підписала саме договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 слід враховувати покази не тільки свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_27 , а і покази свідка ОСОБА_6 , яка повідомила, зокрема, що ще до того, як вона дізналася про те, що їх неприватизована квартира за невідомих їй обставин була відчужена іншим особам, до неї зверталися невідомі їй особи у присутності її доньки ОСОБА_5 з пропозиціями щодо видачі на доньку довіреності на право вчинення юридично значимих дій з відповідною квартирою. 
Наведене у сукупності вказує на те, що ОСОБА_5 задовго до укладення договору від 10.01.2017 була задіяна в підготовці до протиправного відчуження відповідної квартири, а отже усвідомлювала правову природу підписаного нею договору від 10.01.2017 саме як договору, спрямованого на відчуження квартири АДРЕСА_3 , власником якої вона фактично ніколи не була.
До показів ОСОБА_16 в тій частині, що вона не могла прочитати документи, оскільки не володіє в достатній мірі українською мовою, суд відноситься критично, оскільки в цій частині покази обвинуваченої є суперечливими, так як поряд з тим, що вона зазначила про низький рівень володіння українською мовою для можливості прочитати документи, вона також на запитання учасників справи повідомляла про те, що не читала документи так як поспішала на роботу, а також про те, що довіряла людям, які приймали участь в укладанні і посвідчені угоди. Крім того, ніщо не заважало їй попросити нотаріуса прочитати договір вголос, або допомогти прочитати або перекласти його, або запросити перекладача, якщо вона дійсно не могла прочитати договір.

Крім того, судом досліджені документи, які свідчать про те, що факт продажу квартири став відомий її мешканцям, а саме, матері та дочкам обвинуваченої, лише у вересні 2017 року, коли новий власник ОСОБА_28 почав здійснювати реальне вселення у квартиру, яку придбав у ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу від 06.05.2017 р.

Відповідно до витягу з ЄРДР №12017220470005834 від 28.09.2017 встановлено, що 27.09.2017 р. до чергової частини Московського ВП надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що 20.09.2017 р. невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_3 (ЖЕО №41626 від 27.09.2017). (а.с. 145, т.1).
В заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 зазначила, що під час того, як в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , нікого не було, невідомі люди 20.09.2017 р. проникли в квартиру та виносили речі з цієї квартири. Працівникам поліції було надано паспорта, які підтверджують, що в даній квартирі проживають ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . 
Відповідно до витягу із реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.05.2017 квартира за адресою: АДРЕСА_1 станом на 06.05.2017 р. належить на праві власності ОСОБА_28 (а.с. 210, т.1).

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_29 надала документи зі справи приватного нотаріуса: 
-договір купівлі продажу квартири від 06.05.2017, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_28 (а.с 77-79, т.2); 
-витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с 80, т.2); 
-інформаційна довідка з Єдиного реєстру спеціальних банків нотаріальних документів (а.с. 81, т.2);
-звіт №1947/17 про оцінку майна для визначення вартості оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, оціночна вартість становить 803 200, 00 грн. (а.с.82-114, т. 2);
-довідка з місця мешкання про склад сім`ї та реєстрацію видана ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , квартира приватизована (а.с 115, т.2);
-витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави на ОСОБА_30 та ОСОБА_28 (а.с 116,т.2);
-заяви (а.с 117-121,т.2);
-копія паспорта ОСОБА_10 (а.с. 122-124, т.2);
-копія паспорта ОСОБА_28 (а.с. 125-126, т.2);
-копія паспорта ОСОБА_31 (а.с. 127-128, т.2);
-копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_28 та ОСОБА_31 (а.с 129, т. 2);
-інформаційні довідки з Державних реєстрів (а.с. 130-143, т.2).

Дані документи були надані суду стороною обвинувачення, досліджені в суді, між тим, на думку суду, дані документи не містять інформації, яка б мала значення для даного кримінального провадження в розумінні ст. 84 КПК України, та на підставі яких суд може встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного кримінального провадження та підлягають доказуванню, а підтверджують лише факт подальшого відчуження квартири.
Щодо розміру збитків завданих територіальній громаді міста Харкова в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі 472 245 грн., внаслідок противоправних дій обвинуваченої, то стороною обвинувачення наданий на підтвердження цієї суми висновок експерта за результатами оціночно-будівельної експертизи №66 від 26.04.2021, яким встановлено, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , станом на 10.01.2017 складає 472 245, 00 грн. (а.с. 206-222, т.2).

Суд вважає позицію обвинуваченої щодо невизнання вини способом захисту від пред`явленого обвинувачення та бажанням уникнути всієї повноти відповідальності за вчинене, і зазначає, що вина ОСОБА_5 в суді доведена всією сукупністю досліджених та оцінених доказів, зазначених вище. 

МОТИВИ ПРИЗНАЧЕНЯ ПОКАРАННЯ ТА ВИРІШЕННЯ  

ІНФОРМАЦІЯ_11 досліджені характеризуючи дані обвинуваченої.
Вивченням відомостей щодо особи обвинуваченої ОСОБА_5 встановлено, що вона раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності 
На обліках у лікарів-спеціалістів ОСОБА_5 не перебуває. 
За наслідками судового розгляду обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, не встановлено. 
За змістом ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні обвинуваченій покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що дане кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів. 
Крім того, суд враховує при обранні виду та розміру покарання дані про особу обвинуваченої, які зазначені вище у вироку, а саме, що вона раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, враховує також, що вона не виявила щирого каяття та готовності понести справедливе покарання за вчинене, і за таких обставин суд вважає, що відсутні підстави для застосування ст. 69 КК України та звільнення її від відбування покарання з іспитовим строком. Між тим, враховуючи вік обвинуваченої, той факт, що з моменту вчинення злочину минуло майже 9 років, нових злочинів вона не вчиняла, суд вважає, що з урахуванням цих обставин покарання повинно бути призначене у виді позбавлення волі за нижчою межею даного виду покарання, передбаченого в санкції статті.
До ОСОБА_5 застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту термін дії якого закінчився. На даний час відсутні підстави для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченої.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Судові витрати суд стягує з обвинуваченого на користь держави відповідно до ст. 124 КПК України.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-374 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5  визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання для ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати понесені при проведенні експертизи в загальному розмірі 8 172,00 грн.
Арешт, накладений на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ухвалою Московського районного суду м. Харкова 20.10.2017 р., скасувати після набрання вироком законної сили.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 

Суддя ОСОБА_1