Справа № 147/1493/25
Провадження № 22-ц/801/385/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борейко О. Г.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року	Справа № 147/1493/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.
суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.
за участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 147/1493/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою представника відповідача  ОСОБА_1 – адвоката Дончак Дмитра Михайловича на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Борейко О. Г., 
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.12.2018 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 (надалі – Відповідач) укладено Договір кредиту №Z06/00610/004681287 (надалі – Договір), відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти на поторчні потреби в сумі 74999,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і платою за послуги з кредитного обслуговування кредитної заборгованості, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.п. 1.4 Договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 21.99% річних від залишкової суми кредиту. Згідно з п.п. 1.11 Договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до Графіку платежів. Банк на виконання умов Договору надав Позичальнику грошові кошти у сумі 74999,00 грн строком до 22.12.2021, а Позичальник зобов`язався повернути його разом з іншими платежами згідно з умовами цього Договору. Зі змісту Договору випливає, що Позичальник беззаперечно підтверджує, що перед укладенням Договору ознайомлений у письмовій формі з усією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту та з нормами Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з Законом України «Про споживче кредитування», реальна процентна ставка складає 104,03% (п.5.7 Договору). В п. 6 Договору кредиту наведено Графік щомісячних платежів за кредитним договором. Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі надавши Позичальнику кредитні кошти в розмірі 74999,00 грн в строки визначені умовами Договору. У зв`язку не поверненням отриманих коштів за Договором кредиту та відповідно до Довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за Договором №Z06/00610/004681287 від 22.12.2018 станом на 19.12.2023 (дата відступлення) становить 108370,04 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом – 62585,53 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками – 20927,84 грн; заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту – 24856,67 грн. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №19/12-2023. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості перед ТОВ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами у паперовому виді у день укладення цього договору. ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь ТОВ «Ідея Банк». 22.12.2023 ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за Кредитним договором №Z06/00610/004681287 від 22.12.2018. Відповідно до п. 2.1 за цим договором ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Згідно з положенням п. 2.2. цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі бржників, що підписується з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному виді. В п. 3.2 цього договору передбачена загальна сума фінансування після відступлення права вимоги яка становить 11861032,61 грн. На виконання вимоги даного договору, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «Оптіма Фікторинг» грошові кошти та відповідно була здійснена передача реєстру боржників. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 відповідно до договору факторингу №22/12-2023 перейшло право за Договором №Z06/00610/004681287 від 22.12.2018, що укладений між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .
Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2025 рокупозов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» заборгованість за договором кредиту №Z06.00610.004681287 від 22.12.2018 в розмірі 108370 (сто вісім тисяч триста сімдесят) гривень 04 копійки.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
В апеляційній скарзі представник відповідача  ОСОБА_1 – адвокат Дончак Дмитро Михайловичпросить рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2025 року скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позов відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування у ОСОБА_1 заборгованості, розрахунку заборгованості за кредитним договором, який би підтверджував заборгованість відповідачки. Наявна у матеріалах справи довідка-розрахунок заборгованості містить лише визначення загального розміру заборгованості без періоду та складових сум її нарахування. Уважає протиправним, необґрунтованим та безпідставним стягнення з неї плати за обслуговування кредиту (комісії). 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судове засідання учасники справи не з`явились про час та місце розгляду були повідомлені завчасно та належним чином.
Колегія суддів вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» суд першої інстанції виходив з їх доведеності. 
Однак повністю погодитись з такими висновками районного суду апеляційний суд не може з огляду на наступне.
Судом у справі встановлено, що 22.12.2018 між ПАТ «ІдеяБанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №Z06/00610/004681287.
Відповідно до умов Договору кредиту №Z06/00610/004681287 від 22.12.2018 Банк надає відповідачу на поточні потреби грошові кошти в сумі 74999,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно з умовами договору кредиту та додатками до даного договору, який є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п.1.2. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців.
Згідно з п.п.1.3., 1.4. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 12,49 % (маржу банку). Станом на дату укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку розмірі 21,99% . Також в договорі визначено графік щомісячних платежів з визначенням розміру погашення основного боргу, відсотків та плати за обслуговування кредиту в 36 внесків Також укладено договір страхування життя, предметом якого є майнові інтереси (а.с. 5-8, 14-16).
Згідно з п.п. 1.11 Договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до Графіку платежів.
Відповідно до п. 5.7 Договору, згідно із Законом України «Про споживче кредитування» реальна процентна ставка складає 104,03%.
Банк на виконання умов Договору кредиту надав Позичальнику грошові кошти у сумі 74999,00 грн строком до  22.12.2021, а Позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом іншими платежами.
Відповідно до п. 1.9 Договору Позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки протягом всього строку кредитування, і погоджується на ці ризики.
Також відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту (а.с. 9-11, заяву-анкету (а.с. 12) та заяву про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» (а.с.13-16), Анкету-опитувальник (а.с. 17-18).
Акціонерне товариство «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 74999,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, що підтверджується ордером-розпорядження та випискою по особовому рахунку (а.с. 19, 21-26).
Також встановлено, 19.12.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено Договір факторингу № 19/12-2023 (а.с. 32-38).
Згідно з п. 2.1 цього Договору, АТ «Ідея Банк» (ПАТ «Ідея Банк») відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором факторингу. Відповідно до п. 2.2 цього Договору, права вимоги, що АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк» та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами в паперовому вигляді в день укладення договору факторингу. ТОВ «Оптіма Факторинг» виконав вимоги укладеного договору факторингу, перерахувавши АТ «Ідея Банк» відповідну суму коштів. Копія реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу, серед яких є і відповідач (н/п1371), долучена до позовної заяви (а.с. 39-41).
22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023. Згідно з п. 2.1 цього Договору, ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором факторингу. Відповідно до п. 2.2 цього Договору, права вимоги, що ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг» та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами в паперовому вигляді в день укладення договору факторингу. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» виконав вимоги укладеного договору факторингу, перерахувавши ТОВ «Оптіма Факторинг» відповідну суму коштів. Копія реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу, серед яких є і відповідач, долучена до позовної заяви (а.с. 44-51).
За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 відповідно до договору факторингу №22/12-2023 перейшло право за кредитним Договором №Z06/00610/004681287 від 22.12.2018, що укладено між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .
У зв`язку з неповерненням заборгованості за Договором кредиту та відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором №Z06/00610/004681287 від 22.12.2018 станом на 19.12.2023 (дата відступлення) становить 108370,04 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом – 62585,53 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками – 20927,84 грн; заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту – 24856,67 грн (а.с.27).
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За положеннями частини першої статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів справи, договір кредиту № Z06/00610/004681287 від 22.12.2018 містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.
У договорі сторони погодили суму кредиту 74999,00 грн, строк кредиту 36 місяців, процентну ставку 21,99% річних від залишкової суми кредиту.
Його підписано відповідачкою особисто власноручним підписом, на підтвердження особи при укладенні договору відповідачкою надавались завірені копії паспорту та РНОКПП.
Факт укладення між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 договору кредиту № Z06/00610/004681287 від 22.12.2018 останньою не оспорюється.
В апеляційній скарзі заявниця посилається лише на відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність заборгованості за кредитним договором, однак заперечень щодо обставин укладення нею договору та отримання коштів апеляційна скарга не містить.
При цьому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності документів первинного бухгалтерського обліку, зокрема виписки по банківському рахунку, яка містить інформацію про отримання кредиту, розмір та строки погашення. Так, виконання кредитодавцем зобов`язання за договором підтверджується ордером-розпорядженням про видачу кредиту від 22 грудня 2018 року, за яким АТ «Ідея Банк» перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти на підставі договору № Z06/00610/004681287 від 22.12.2018 на визначені у ньому рахунки.
Установивши факт існування між сторонами невиконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву.
Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування отримання коштів ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, відповідачкою не надано. Зокрема, доказів про те, що відкритий відповідно до умов договору у банку рахунок, на який було перераховано кошти не належить ОСОБА_1 , матеріали справи не містять. При цьому, відповідачка не була позбавлена можливості надати інформацію з АТ «Ідея Банк» або про відсутність рахунку у банку, або про неотримання відповідних коштів. Таким чином, саме відповідачка мала можливість надати виписку по рахунку, з якого можливо достовірно встановити надання/ненадання кредитних коштів, а також суми погашення кредитної заборгованості.
З урахуванням зазначеного, також не приймаються до уваги доводи заявниці про те, що позивачем не надано розрахунку заборгованості за кредитним договором, який би підтверджував заборгованість відповідачки, а наявна у матеріалах справи довідка-розрахунок заборгованості містить лише визначення загального розміру заборгованості без періоду та складових сум її нарахування.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, сторона відповідача не заперечує факту укладення відповідачкою кредитного договору і не надає доказів щодо погашення нею заборгованості перед кредитодавцем у розмірі та строк визначений кредитним договором.
За будь-яке користування кредитними коштами передбачено сплату відсотків, які встановлені в договорі та які відповідач при його підписанні добровільно погодився сплатити. Отримавши кредитні кошти, відповідач погодився сплатити відсотки за користування ними у зазначеному розмірі, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст. 1054, 1056-1 ЦК України. У даному випадку Банком нараховано відсотки за користування кредитом, що є звичайною платою за право користування наданими кредитними коштами на визначених законодавством умовах.
Інших доводів щодо невірності нарахування заборгованості за тілом кредиту та відсотками апеляційна скарга не містить
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за тілом кредиту в сумі 62585,53 грн та відсотками в сумі 20927,84 грн.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
ТОВ «ФК «Профіт Капітал» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу до нього права вимоги за договором кредиту Z06/00610/004681287 від 22.12.2018.
Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в сумі 124856,67грн, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 та у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Необхідність внесення плати за додаткові послуги банку, пов`язанні з щомісячним обслуговуванням кредитної заборгованості, передбачені п. 1.11 договору кредиту Z06/00610/004681287 від 22.12.2018включає в себе надання інформації по рахункам. 
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності та переліку таких послуг і погодження їх із споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.11 договору кредиту Z06/00610/004681287 від 22.12.2018, щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Це узгоджується з висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21.
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
Отже, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки 24856,67 грн заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту є помилковим, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Відтак, рішення суду першої інстанції в частині визначеної до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» суми кредитної заборгованості підлягає зменшенню з 108370 грн 04 коп. до 83513,37 грн 37 коп.,.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позов ТОВ «ФК «Профіт Капітал» задоволено на 77% (83513,37 грн/108370,04 грн х 100%), відповідно підлягає зменшенню стягнута з ОСОБА_1 сума судового збору з 3 028 грн до 2331,56 грн (3 028 грн х 77%).
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги на 22,8% (24856,67 грн/ 108370,04 грн х 100%) з ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 826,46 грн судового збору за апеляційний розгляд справи (3633,30 грн х 22,8%).
Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача  ОСОБА_1 – адвоката Дончак Дмитра Михайловича задовольнити частково.
Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2025 рокув частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в сумі 24856,67 (двадцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн скасувати, відмовивши у задоволенні цих вимог.
Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2025 рокув частині визначених до стягнення з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованості за кредитним договором №Z06.00610.004681287 від 22.12.2018, суми судового збору змінити, зменшивши суму заборгованості за кредитним договором з 108370 (сто вісім тисяч триста сімдесят) грн 04 коп. до 83513,37 (вісімдесяти трьох тисяч п`ятсот тринадцять) грн 37 коп., а суму судового збору з 3028 (трьох тисяч двадцять восьми ) грн 00 коп. до 2331,56 (двох тисяч триста тридцять однієї) грн 56 коп.
В іншій частині - рішення суду залишити без змін. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь  ОСОБА_1 826,46, (вісімсот двадцять шість) грн 46 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Міхасішин 

Судді: В.В. Сопрун 
І.М. Стадник