ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2025 р.  м. Київ Справа № 911/3183/24 

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Ройляну В.К. розглянувши справу 

За позовом Виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, Дніпропетровська обл., с. Гречані Поди
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантстройінвест", Київська обл., м. Миронівка
про стягнення 782 517 грн. 39 коп.

Представники сторін:
позивача – Шуліга В.А.;
відповідача – не з`явився.

Обставини справи:

Виконавчий комітет Гречаноподівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантстройінвест» про стягнення збитків у розмірі 782 517,39 грн., з яких: 568 199,70 грн. – ПДВ та 214 317,69 грн. – завищення будівельних робіт.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проведеною перевіркою Східним офісом Держаудитслужби щодо дотримання вимог законодавства під час проведення Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради закупівлі робіт з проведення капітального ремонту приміщення сільського будинку культури за процедурою ІD: UA-2023-05-30-007717-а, ДК 021:2015-45453000-7 (капітальний ремонт і реставрація) встановлено завищення вартості виконаних підрядних робіт, оскільки відповідач надав недостовірні відомості про свою діяльність, а саме про те, що в період проведення процедури закупівель підрядник не був платником ПДВ, що призвело до завищеної договірної ціни.
15.01.2025 представником відповідача через систему «Електронний суд» поданий відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 910/17984/16 аудиторська довідка не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Аудиторська довідка не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг. Аудиторська довідка є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який її склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто аудиторська довідка не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Аудиторська довідка не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася. Аудиторська довідка є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Відповідач вважає, що доданий до позовної заяви акт ревізії №040420-23/49 від 02.08.2024 року не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Відтак, акт ревізії фінансово-господарської діяльності сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за договором підряду. 
Відповідач наголошує, що аудиторський звіт обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу ст. 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади не несе, а чинне законодавство України не покладає на виконавця робіт обов`язку після прийняття замовником цих робіт без зауважень та заперечень, у разі виявлення в процесі перевірки контролюючим органом завищення вартості робіт, обов`язку повернути відповідну суму завищення. 
Внутрішній аудит, як система контролю за діяльністю підконтрольних суб`єктів, створюється з метою ефективної оцінки та вдосконалення системи внутрішнього контролю та управління ризиками. 
Більш того, у відповідності до ч. 3 ст. 632 ЦК України, зміна ціни в договорі після його виконання сторонами не допускається. 
Отже, аудиторський звіт не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти, оскільки за умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом (Держаудитслужбою) порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.
11.02.2025 представником відповідача через систему «Електронний суд» подані додаткові пояснення у справі, в яких наполягає на тому, що виявлені контролюючим органом та вказані в акті ревізії порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору та не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, а лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово господарська діяльність якого перевірялась, а отже не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені позивачем кошти. Відповідач наполягає на відсутності складу (всіх елементів) господарського правопорушення та підстав для стягнення з відповідача збитків (матеріальної шкоди) у заявленій до стягнення сумі, оскільки позивачем не доведено наявності збитків у певному розмірі та протиправності поведінки відповідача належними доказами, свої зобов`язання за договором відповідач виконав у повному обсязі, про що свідчать акт приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт, які підписані замовником будівельних робіт без зауважень. Враховуючи, що відзив на позовну заяву був поданий відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства та в межах встановленого судом строку, суд приймає вказаний відзив до розгляду та долучає його до матеріалів справи.
Передумовою укладання між позивачем та відповідачем договору було проведення позивачем (замовником) публічних закупівель відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі". Тобто саме внаслідок проведення процедури закупівель замовником було визначено, яка пропозиція для нього найбільш вигідна, та, в подальшому, укладено з зазначеним переможцем (виконавцем) вказаний договір, яким погоджено всі істотні умови виконання необхідних робіт та визначено ціну договору. Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що роботи, виконані підрядником за договором прийняті замовником (позивачем по справі) без заперечень та зауважень по актам, відповідно до якого загальна вартість виконаних робіт не перевищила договірну ціну, узгоджену сторонами в зазначеному договорі, і доказів зворотного під час виконання договору надано не було.
Східний офіс Держаудитслужби, як орган державного фінансового контролю, у відповідності до покладних на нього повноважень згідно з положеннями Закону № 2939-XII зобов`язаний здійснювати державний контроль фінансово-господарської діяльності позивача, як органу місцевого самоврядування, та в разі виявлення порушень чинного законодавства та при виявленні збитків, завданих позивачу Східний офіс Держаудитслужби має право визначити розмір цих збитків у встановленому законодавством порядку і пред`явити об`єкту контролю (позивачу) вимоги щодо усунення встановлених правопорушень. Такі вимоги, в силу вимог ч. 3 ст. 15 Закону № 2939-XII, є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
Сам по собі акт ревізії, складений за наслідками проведення перевірки діяльності позивача, не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення. Цей документ є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. При цьому, обставини, вказані в такому акті ревізії, в господарському судочинстві повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України. 
За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі №21-237а13, постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 9171064/17, від 16.10.2018 у справі № 910/23357/17, від 06.07.2018 у справі № 904/7287/17, від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17, від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17 та від 26.03.2019 у справі № 910/26948/15.
24.02.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідачем на підтвердження статусу платника ПДВ до тендерної документації було додано витяг № 1910154500002 з реєстру платників податку на додану вартість, в якому зазначалось, що ТОВ «Гарантстройінвест» з 01.11.2018 є платником ПДВ. Тому у замовника були відсутні сумніви на дату проведення закупівлі у достовірності наданих учасником документів, у тому числі відсутності у відповідача статусу платника ПДВ. Відповідальність за достовірність наданих документів у даному випадку несе учасник процедури закупівлі. 
Таким чином, ТОВ «Гарантстройінвест» як на дату подання документів на участь у тендері, так і на дату отримання передплати було достовірно відомо про відсутність у нього статусу платника ПДВ. Отже, твердження відповідача про відсутність в його діях протиправної поведінки, яка потягла за собою збитки у сумі зайво сплаченого ПДВ у розмірі 568 199,70 грн. є безпідставними. 
24.04.2025 представником відповідача через систему «Електронний суд» подані додаткові пояснення у справі, в яких посилається на те, що згідно Закону України «Про публічні закупівлі» під час оголошення процедур закупівель чи спрощених закупівель замовники повинні обов`язково зазначати очікувану вартість предмета закупівлі. При цьому даний закон не містить жодного посилання відносно ПДВ. В даному випадку слід трактувати, що замовнику надано право самостійно визначати методику оцінки тендерних пропозицій учасників – з ПДВ чи без ПДВ. У даному випадку замовником в тендерній документації та безпосередньо в укладеному договорі було визначено ціну закупівлі разом з ПДВ. Отже, питання про включення або не включення ПДВ, інших податків і зборів в очікувану вартість предмета закупівлі віднесено виключно на власний розсуд замовника. Таке рішення не залежить від статусу учасника – платник чи не платник ПДВ.
Ухвалою суду від 18.04.2025 закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті. 
За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та системи “EasyCon”.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 

УСТАНОВИВ:

21.06.2023 між Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарантстройінвест» (підрядник) було укладено договір № 40 предметом якого є капітальний ремонт приміщень Гречаноподівського сільського будинку культури Гречаноподівської сільської ради, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Гречані Поди, вул. Молодіжна, буд. 24.
Відповідно до п. 3.1. договору договірна ціна за даним договором складає: 11 363 994,00 грн., в тому числі ПДВ 20% 1 893 999,00 грн. є твердою, визначеною на підставі тендерної пропозиції. 
Згідно п. 10.1. замовник при надходженні бюджетних коштів перераховує підряднику попередню оплату в розмірі 30 % від вартості робіт, що складає 3 409 198,20 грн. в тому числі ПДВ – 568 199,70 грн. згідно з постановою КМУ № 1070 від 04.12.2019 р. «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» та на підставі розпорядження замовника. Попередня оплата передбачається на строк не більше трьох місяців для придбання підрядником необхідних для виконання кожного виду робіт матеріалів, конструкцій, виробів у порядку, передбачених даною постановою. 
На виконання умов договору позивачем на підставі рахунку № 12 від 23.06.2023 через систему дистанційного обслуговування «Клієнт Казначейства – Казначейство» УДКСУ у Широківському районі перераховано попередню оплату в розмірі 3 409 198,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 516 від 23.06.2023.
Східним офісом Держаудитслужби відповідно до п.п. 1 п. 4 Порядку проведення перевірок закупівель Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 631 від 01.08.2013, наказів Східного офісу Держаудитслужби «Про призначення перевірки закупівель» № 83 та № 84 від 12.07.2024 була проведена перевірка закупівель у сфері публічних закупівель ІD: UA-2023-05-30-007717-а.
Під час перевірки закупівель було встановлено, що роботи по об`єкту «Капітальний ремонт приміщень Гречаноподівського сільського будинку культури Гречаноподівської сільської ради виконував відповідач. 
В ході перевірки було встановлено, що відповідач в період з 10.05.2023 по 30.06.2023 не був зареєстрований платником ПДВ. Тобто, під час проведення торгів, укладання угод, надання рахунку та отримання попередньої оплати на закупівлю матеріалів, конструкцій, виробів не був зареєстрований плтаником ПДВ та не мав законних підстав застосовувати ставку ПДВ в розмірі 20 %, збільшуючи при цьому вартість робіт, послуг, матеріалів, конструкцій тощо.
Враховуючи те, що виникнення податкових зобов`язань з ПДВ відбуваються за правилом «першої події», якою у даному випадку є отримання попередньої оплати, то у підрядника, який на таку дату не був зареєстрований платником ПДВ, податкові зобов`язання з ПДВ не виникають.
Тобто, у разі, якщо на момент отримання попередньої оплати підрядник не був зареєстрований платником ПДВ, то при підписанні актів виконаних робіт після його реєстрації в якості платника ПДВ, податкові зобов`язання не відображаються.
Внаслідок допущених порушень місцевому бюджету завдано шкоди (збитків) в сумі 568 199 грн. 70 коп.
Також перевіркою правильності включення витрат до актів приймання виконаних робіт, встановлені наступні порушення: 
- виконано перерахунок акту ф.№КБ-2в за серпень 2023 року № 1, відповідно до якого завищення вартості виконаних підрядних робіт (з урахуванням заробітної плати, загальновиробничих, адміністративних витрат, прибутку та податку на додану вартість) складає 129 686,83 грн.;
- виконано перерахунок акту ф.№ КБ-2в за серпень 2023 року № 2, відповідно до якого завищення вартості виконаних підрядних робіт (з урахуванням заробітної плати, загальновиробничих, адміністративних витрат, прибутку та податку на додану вартість) складає 63 808,76 грн.;
- виконано перерахунок акту ф.№ КБ-2в за серпень 2023 року № 3, відповідно до якого завищення вартості виконаних підрядних робіт (з урахуванням заробітної плати, загальновиробничих, адміністративних витрат, прибутку та податку на додану вартість) складає 7 586,06 грн.;
- виконано перерахунок акту ф.№ КБ-2в за серпень 2023 року № 3, відповідно до якого завищення вартості виконаних підрядних робіт (з урахуванням заробітної плати, загальновиробничих, адміністративних витрат, прибутку та податку на додану вартість) складає 9 384,65 грн.;
- виконано перерахунок акту ф.№ КБ-2в за серпень 2023 року № 3, відповідно до якого завищення вартості виконаних підрядних робіт (з урахуванням заробітної плати, загальновиробничих, адміністративних витрат, прибутку та податку на додану вартість) складає 3 851,39 грн.
Вищенаведені порушення встановлено шляхом перевірки договору, локального кошторису, акту виконаних робіт. Внаслідок допущених порушень місцевому бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 214 317,69 грн.
У зв`язку з виявленими порушеннями, що спричинили суттєву матеріальну шкоду, позивач вважає дії відповідача такими, що суперечать основоположним принципам належного виконання договірних зобов`язань, встановлених законодавством України. Закріплені нормами Цивільного кодексу України обов`язки сторін договору передбачають дотримання принципів добросовісності, обґрунтованості та адекватності при розрахунках і виконанні робіт, особливо коли йдеться про бюджетні кошти та фінансування, пов`язане з державними установами.
Крім того, позивач стверджував, що дії відповідача ставлять під загрозу прозорість і відповідальність у використанні державних ресурсів, а також підривають основи фінансової дисципліни, якої повинні дотримуватися всі учасники господарських відносин, пов`язані з державними замовленнями. Розгляд цього питання в судовому порядку є необхідним для забезпечення справедливого захисту інтересів держави та відшкодування заподіяної шкоди.
Неналежне виконання договорів у формі завищення вартості робіт без належного підтвердження витрат призводить до неправомірного використання державних коштів. Це створює загрозу для ефективного функціонування бюджетної установи, ставить під сумнів фінансову дисципліну і дотримання принципів ефективного управління публічними фінансами. Такі дії суперечать статті 19 Конституції України, яка передбачає, що органи влади, а також їхні посадові особи зобов`язані діяти виключно у спосіб, передбачений Конституцією і законами України.
Однак, суд не може погодитись із доводами позивача, виходячи із наступного: 
Так, статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За приписами ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.
Чинним законодавством передбачено, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) факт порушення зобов`язання (протиправна дія або бездіяльність); 2) наявність і розмір завданих збитків; 3) причинний зв`язок між порушенням зобов`язання і збитками; 4) вина особи, яка порушила зобов`язання.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої протиправної поведінки.
При цьому, слід враховувати, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, вона повинна довести як розмір збитків так і факт їх понесення.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні регламентовано Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».
Так, згідно з частиною першою статті і цього Закону, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №868 “Про утворення Державної аудиторської служби України” утворено Державну аудиторську службу України як центральний орган виконавчої влади.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №4 Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює, серед іншого контроль за цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах під час вкладання планових бюджетних показників та відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів зобов`язань відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми; дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів; веденням бухгалтерського обліку, а також складенням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання, кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; усуненням виявлених недоліків і порушень (підпункт 4 пункту 4 Положення №43).
Частиною першою статті 2 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” встановлено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
В свою чергу, за змістом пунктів 1, 7, 10, 13 статті 10 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.
Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктів господарювання, у статному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах, організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання, визначено Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550. 
Так, відповідно до пункту 2 цього Порядку №550, інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально-відповідальних осіб.
Таким чином, з системного аналізу положень, вказаних вище нормативно-правових актів вбачається, що встановлення факту незаконності отримання суб`єктом господарювання грошових коштів не віднесено до повноважень Держаудитслужби.
Водночас, акт ревізії Держаудитслужби - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки. При цьому акти ревізії та документальних перевірок не мають обов`язкового характеру та не можуть оспорюватися в суді.
Більш того, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати, у тому числі змінювати, припиняти часткове або повністю зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними первинними документами (актами виконаних робіт). 
В постанові Верховного Суду від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19 зазначено, що сам по собі акт контролюючого органу, а також виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови, укладеного між позивачем та відповідачем договору та не змінюють їх. Виключно договір (пункт договору), а не акт контролюючого органу є підставою для відшкодування відповідачем на користь позивача суми коштів, зазначеної в акті (вимозі) контролюючого органу та яка заявлена до стягнення у справі. 
Також у даній постанові вказано про те, що сам позивач визнав завдання йому збитків, не оскаржив такі висновки контролюючого органу, як і їх розміру та підстав відшкодування, тобто не виконав обов"язку, передбаченого певним пунктом договору, який би міг захистити інтереси як самого позивача, так і відповідача, а відповідач при цьому вже при розгляді господарської справи здійснив усі належні дії для спростування таких висновків. 
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 917/1064/17зауважено, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 910/17984/16 акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. 
Акт ревізії не породжує обов`язкових юридичних наслідків для відповідача у цій справі, а обставини, викладені в акті підлягають доведенню на рівні з іншими обставинами, якими обґрунтовані вимоги та заперечення учасників справи. 
Таким чином, позивач не надав доказів, які б свідчили, що саме він поніс будь-які збитки в розумінні ст. 225 ЦК України. Договір між сторонами виконано, акти виконаних робіт підписані без зауважень, а щодо тверджень позивача, що акт контролюючого органу підписано особою відповідача, то не підтверджено що саме працівник останнього мав на це повноваження. 
Проте, дослідивши наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки між сторонами у справі було укладено договір, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримані ним як оплата виконаних робіт за договорами, то спірні кошти набуто за наявності правової підстави – договору. Відтак вони не можуть вважатися збитками та не можуть бути стягнуті на підставі статті 224 Господарського кодексу України.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню, адже позивачем не доведено наявність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, позивачем не доведено протиправності у діях відповідача, а так само наявності причинного зв`язку між діями відповідача і завданими державі збитками.
Враховуючи вищезазначене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на позивача.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 73-92, 129, 238-240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
В позові відмовити повністю. 

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 08.04.2026 року.

Суддя Л.Я. Мальована