Справа № 450/4329/23 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/1264/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 березня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
секретар судового засідання – Федчун Н. С.,
з участю – представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Скакун В. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Лариса Ярославівна про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років до дня смерті, надання права на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги за законом,

ВСТАНОВИВ:

у серпні У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби Лариси Ярославівни, у якому просила встановити факт проживання її, ОСОБА_2 , разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю понад п`ять років до дня смерті ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 та надати їй, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно.
За життя ОСОБА_4 заповіту на випадок своєї смерті не склав, в офіційно зареєстрованому шлюбі не перебував, не мав дітей і близьких родичів.
Згідно довідки № 178 від 27 липня 2023 року, виданої Щирецькою селищною радою Львівського району Львівської області, ОСОБА_4 до дня смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 . З 2015-го року разом з ним проживала без реєстрації ОСОБА_2 , вела спільне господарство, а протягом останніх років, коли ОСОБА_4 хворів – здійснювала догляд за ним.
Факт проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 однією сім`єю також підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 04 липня 2023 року, затвердженим головою Щирецької селищної ради, довідкою від 27 червня 2023 року, виданою сімейним лікарем ОСОБА_5 , а також показами сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Вимогу про зміну черговості одержання права на спадкування позивачка обґрунтовувала тим, що в останні роки життя, а саме з 2021 року, ОСОБА_4 важко хворів на онкологічне захворювання – рак ротоглотки, внаслідок чого потребував допомоги, як матеріальної, так і психологічної, а також підтримки та постійного догляду. 
З довідки від 27 червня 2023 року, виданої сімейним лікарем ОСОБА_5 , вбачається, що з 13 травня 2021 року і до дня смерті померлий ОСОБА_4 хворів на рак ротоглотки справа, метастатичне ураження лімфатичних вузлів справа. Також у даній довідці зазначено, що ОСОБА_2 здійснювала тривалий час догляд за ОСОБА_4 , постійно була присутня на усіх амбулаторних прийомах і у спеціалізованих закладах, здійснювала матеріальну підтримку померлого, моніторила результати аналізів і обстежень, зверталась за видачею скерувань на стаціонарне лікування хворого.
Також на підтвердження факту здійснення догляду за ОСОБА_4 та надання йому матеріальної підтримки свідчила наявність у позивачки медичних виписок ОСОБА_4 з медичних закладів та фіскальні чеки про купівлю лікарських препаратів. 
Крім цього, похованням ОСОБА_4 також займалась ОСОБА_2 , що підтверджується наявністю у неї товарного чеку від 31 травня 2023 року про купівлю ритуальних товарів та не заперечувалось в судовому засіданні свідком сторони відповідача – ОСОБА_10 , яка є донькою відповідачки у справі – ОСОБА_1 .
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю понад п`ять років до дня смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 073 грн 60 коп. судового збору.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 , подавши в квітні 2025 року апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , в якій просить скасувати рішення Пустомтівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про надання права на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги за законом, ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при ухваленні рішення не враховано, що позивачка доповнила раніше заявлені позовні вимоги, вимогою про зміну черговості одержання права на спадкування, адже у разі задоволення її первісних позовних вимог вона отримує право на спадкування як спадкоємець четвертої черги, а відповідачка є спадкоємцем третьої черги. Наведене право на зміну черговості нею доведено, адже така до моменту смерті спадкодавця надавала йому постійну підтримку та догляд, оскільки останній перебував у безпорадному стані, забезпечувала його матеріально.
В червні 2025 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься прохання залишити в силі оскаржене рішення як законне та обґрунтоване.
Відзив на апеляційну скаргу від іншого відповідача та третьої особи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судами двох інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Щирецькою селищною радою Львівського району Львівської області 01.06.2023 на підставі актового запису № 60.
Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно.
За життя ОСОБА_4 заповіту на випадок своєї смерті не складав, в офіційно зареєстрованому шлюбі не перебував, не мав дітей і близьких родичів.
Згідно довідки № 178 від 27.07.2023, виданої Щирецькою селищною радою Львівського району Львівської області, ОСОБА_4 до дня смерті – ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 . З 2015 року разом з ним проживала без реєстрації ОСОБА_2 , вела спільне господарство, а протягом останніх років, коли ОСОБА_4 хворів – здійснювала догляд за ним.
Факт проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 також підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 04.07.2023, затвердженим головою Щирецької селищної ради, довідкою від 27.06.2023, виданою сімейним лікарем ОСОБА_5 , а також поясненнями сусідів - свідків, які були допитані судом першої інстанції в судовому засіданні, а також дали письмові пояснення, зокрема, ОСОБА_6 від 26.06.2023, ОСОБА_7 від 27.06.2023, ОСОБА_8 від 29.06.2023 та ОСОБА_9 від 29.06.2023.
24.08.2023 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби Лариси Ярославівни із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
На підставі цієї заяви нотаріусом було заведено спадкову справу №43/2023, що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи у спадковому реєстрі № 73708267 від 24.08.2023. Нотаріусом було повідомлено позивачку про те, що їй необхідно в судовому порядку підтвердити факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років до дня його смерті.
12.09.2023 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Коцюруби Лариси Ярославівни із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті племінника ОСОБА_4 .
14.09.2023 ОСОБА_11 звернувся до приватного нотаріуса Коцюруби Лариси Ярославівни із заявою про те, що він, як рідний дядько спадкодавця ОСОБА_4 , відмовляється від належної йому частки спадщини за законом в користь тітки померлого – ОСОБА_1 .
Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_2 про встановлення факту проживання разом з ОСОБА_4 однією сім`єю понад п`ять років до дня смерті останнього, суд першої інстанції зазначив, що письмовими доказами та показами свідків підтверджується той факт, що в період з осені 2017 року по день смерті ОСОБА_4 проживав однією сім`єю із ОСОБА_2 та мав з нею фактичні шлюбні відносини, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. 
У частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції сторонами не оспорюється, а відтак апеляційним судом у цій частині не перевіряється. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування та надання права позивачу на спадкування за законом разом зі спадкоємцями третьої черги суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не доведено перебування спадкодавця у безпорадному стані та надання йому матеріальної допомоги.
Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За приписами частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.
Разом з тим, відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Зокрема, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 401/2614/17, від 28 червня 2023 року в справі № 691/1559/18, від 26 березня 2024 року в справі № 339/186/22).
Для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 18 лютого 2019 року в справі № 569/18047/17-ц, від 26 вересня 2019 року в справі № 521/6358/17, від 09 жовтня 2019 року в справі № 552/8452/17, від 27 травня 2020 року в справі № 755/8930/18, від 01 червня 2020 року в справі № 431/5445/19, від 18 червня 2020 року в справі № 565/1046/16-ц, від 27 серпня 2020 року в справі № 266/2391/16, від 17 вересня 2020 року в справі № 755/14155/16-ц, від 02 грудня 2020 року в справі № 592/1045/18-ц, від 01 березня 2021 року в справі № 233/5990/18, від 17 березня 2021 року в справі № 200/12980/14, від 22 квітня 2021 року в справі № 331/6453/18.
У цій справі надання спадкодавцеві нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, тощо та надання будь-якої іншої допомоги, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, тощо, встановлено судом першої інстанції при вирішенні позовної вимоги про встановлення факту проживання позивачки разом з покійним однією сім`єю, і рішення суду першої інстанції у цій частині сторонами не оспорюється.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_4 був у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та допомоги, а вона піклувалася про нього та матеріально забезпечувала.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. 
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
У матеріалах справи наявна довідка від 27.06.2023, видана сімейним лікарем ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , у якій зазначено, що з 13.05.2021 і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлий ОСОБА_4 хворів на рак ротоглотки справа, метастатичне ураження лімфатичних вузлів справа. Також у даній довідці зазначено, що ОСОБА_2 здійснювала тривалий час догляд за ОСОБА_4 , постійно була присутня на усіх амбулаторних прийомах і у спеціалізованих закладах, здійснювала матеріальну підтримку померлого, моніторила результати аналізів і обстежень, зверталась за видачею скерувань на стаціонарне лікування хворого.
Згідно консультаційного висновку спеціаліста КНП ЛОР «Львівський онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр» від 28.12.2021 у ОСОБА_4 були скарги на утруднене відкривання рота, болі при ковтанні. 18.05.2021 в ЛОКЛ було проведено резекцію (тобто операцію часткового видалення ураженого органа при його захворюванні або ушкодженні) ротоглотки справа. 25.11.2021 повторно оперований в ЛОКЛ з приводу рецидиву – резекція ротоглотки, передня шийна лімфаденектомія, трахеостомія (хірургічна операція, що полягає у розтині передньої стінки трахеї (трахеотомія) з подальшим уведенням до неї спеціальної трубки або утворенням постійного отвору (стоми). 
З виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 від 08.11.2022 вбачається, що 20.06.2022 ОСОБА_4 переніс операцію – субтотальну резекцію нижньої щелепи (видалення 4/5 фрагментів кісткової тканини), часткове висічення язика, висічення інших уражених ділянок глотки, відкрита трахеостомія постійна, мікрохірургічний анастомоз артерій та вени, що призвело до того, що ОСОБА_4 практично не міг розмовляти та нормально харчуватись, оскільки потребував приготування спеціальної їжі, яка споживалась ним через трубку. У цій же виписці зазначено, що ОСОБА_4 отримав 6 циклів ПХТ (променевої хіміотерапії).
У консультаційному висновку спеціаліста від 22.03.2023, а саме у п. 8, зазначалось, що враховуючи поширеність процесу, його характер, попереднє лікування, резистентність до ХТ (вичерпано всі можливості – 2 лінії), рекомендована симптоматична терапія за місцем проживання. 4-а клінічна група. При необхідності – опіоїдні знечулюючі.
Таким чином, наведені медичні висновки свідчать про тривале лікування (протягом більше як двох років) та тяжкий стан ОСОБА_4 внаслідок хвороби, яка призвела згодом до його смерті.
Крім цього, довідкою від 14.04.2025, виданою сімейним лікарем ОСОБА_5 , підтверджується, що внаслідок своєї хвороби ОСОБА_4 перебував у вкрай важкому стані, був безпорадним, не мав фізичної можливості до самообслуговування та потребував постійної сторонньої допомоги.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що позивачка надала медичні документи, з яких встановлено, що померлий, починаючи з 13 травня 2021 і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто тривалий час (протягом більше двох років), проходив лікування (в тому числі неодноразово оперувався з видаленням частин органів) в медичних установах з приводу онкологічного захворювання (4-а клінічна група). Надані медичні документи містять висновки про те, що ОСОБА_4 внаслідок цієї хвороби перебував у вкрай важкому стані, був безпорадним, неспроможний був самостійно забезпечувати свої потреби, зокрема, практично не міг розмовляти та нормально харчуватись, оскільки потребував приготування спеціальної їжі, яка споживалась ним через трубку, отримав 6 циклів ПХТ (променевої хіміотерапії), тобто потребував постійної сторонньої допомоги. 
Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про надання їй права на спадкування разом зі спадкоємцем третьої черги за законом, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні не надав належної оцінки медичній документації ОСОБА_4 , тобто стану здоров`я спадкодавця, не врахувавши при цьому тієї обставини, що стороною відповідачки ОСОБА_1 не було надано жодного доказу на спростування таких доводів позивачки.
Щодо матеріального забезпечення спадкодавця ОСОБА_4 , то судом було встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 , і рішення у цій частині учасниками справи не оскаржувалось, а відтак суд першої інстанції встановив, що між сторонами були фактичні шлюбні відносини, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
ОСОБА_2 зазначала, що вони з ОСОБА_4 мали спільний бюджет, однак поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що ОСОБА_4 офіційно ніде не був працевлаштований та жодного доходу, окрім пенсії по інвалідності внаслідок своєї хвороби, яку почав отримувати з 2021 року, не мав. У другому півріччі 2022 року щомісячний розмір пенсії ОСОБА_4 , як особи з інвалідністю ІІ-ої групи, становив 2 355, 75 грн, що підтверджується копією довідки про доходи від 03 січня 2023 року, та суттєво не змінювався впродовж усього часу з дня призначення йому пенсії по інвалідності та до дня його смерті. 
В той же час, як зазначила суду безпосередньо позивачка, а також і допитані свідки, ОСОБА_2 , впродовж усього часу їх спільного з ОСОБА_4 проживання, вона була офіційно працевлаштована в управлінні Пенсійного фонду, і, як вбачається з індивідуальних відомостей про особу, дохід ОСОБА_2 для порівняння за друге півріччя 2022 року склав 142 823, 60 грн, що суттєво перевищувало дохід ОСОБА_4 . 
Оскільки покійний отримував пенсію, яка за розміром суттєво відрізнялася від заробітку позивачки, колегія суддів доходить висновку, що очевидним є той факт, що в більшій мірі тягар щодо матеріального утримання та оплати лікування ОСОБА_4 лежав саме на ОСОБА_2 . 
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 мав власні заощадження чи достатній щомісячний дохід, який дозволив би йому повністю самостійно, без сторонньої допомоги, покривати щоденні побутові витрати, витрати, пов`язані з утриманням будинку, а також витрати, пов`язані з лікуванням, або ж, що родичі надавали йому матеріальну допомогу у такому розмірі, який би дозволив покривати зазначені вище витрати.
Стороною відповідача не було спростовано належними і допустимими доказами твердження позивачки про те, що саме вона в повній мірі надавала матеріальну підтримку ОСОБА_4 .
Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, колегія суддів доходить висновку, що спадкодавець ОСОБА_4 у період з 13 травня 2021 і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 хворів на онкологічне захворювання, і у зв`язку з важкою хворобою перебував у важкому безпорадному стані, а позивачка ОСОБА_2 протягом усього цього часу, тобто тривалий час, здійснювала над ним опіку, тобто надавала йому як нематеріальні послуги (спілкування, поради та консультації, тощо), так і надавала матеріальне забезпечення та іншу допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, тощо. 
З огляду на наведене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не довела належними і допустимими доказами наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування, зокрема те, що ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані через хворобу, а вона, саме в зв`язку з його безпорадним станом, протягом тривалого часу опікувалась ним та матеріально забезпечувала.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, проте надав таким у їх сукупності невірну правову оцінку, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, і дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо зміни черговості одержання права на спадкування, оскільки позивач довела належними, достовірними і достатніми доказами наявність, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України обставин й юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у неї виникає право на спадкування у третю чергу, зокрема здійснення лише нею протягом тривалого часу опіки над спадкодавцем, матеріального забезпечення, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані.
Надані позивачем докази містять відомості про безпорадний стан спадкодавця та неможливість ОСОБА_4 самостійно здійснювати догляд за собою і задовольняти побутові потреби.
Доводи апеляційної скарги повністю спростовують висновки суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог до ОСОБА_1 .
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц ).
При цьому, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Відповідний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц та від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.
У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року в справі № 201/3618/20 вказано, що: «Суди не врахували, що належними відповідачами у справі щодо зміни черговості одержання права на спадкування є всі спадкоємці за законом, які спадщину прийняли та мають пріоритет у спадкуванні по відношенню до позивача. ОСОБА_1 пред`являючи позов, зокрема про встановлення права на спадкування за законом та зміну черговості одержання права на спадкування, позовних вимог до ОСОБА_3 не пред`явила, клопотання про залучення її до участі у справі як співвідповідача не заявила, а тому у задоволенні указаних вимог судам слід було відмовити з підстав неналежного складу співвідповідачів».
У справі, що переглядається, в оскарженій частині, ОСОБА_2 пред`явила позовні вимоги про надання права на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги за законом до Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області та ОСОБА_1 , при цьому, остання є спадкоємцем за законом, тобто особою, яка прийняла спадщина.
За таких обставин Щирецька селищна рада Львівського району Львівської області не є належним відповідачем за цими вимогами, що є самостійною підставою для відмови в їх задоволенні саме до цього відповідача.
Подібні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року в справі № 302/1127/21 та від 20 листопада 2024 року в справі № 179/338/23.
Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).
За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду в оскарженій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання права на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги за законом, та про відмову в задоволенні цих вимог до Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Згідно зі частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп. за розгляд справи судом першої інстанції та 1 610 грн 40 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про надання права на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги за законом скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Лариса Ярославівна про надання права на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги за законом, задовольнити.
Надати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги за законом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Лариса Ярославівна про надання права на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги за законом, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп. за розгляд справи судом першої інстанції та 1 610 грн 40 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий        С.М. Копняк

Судді:         С.М. Бойко

А.В. Ніткевич