П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/8553/25	

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.,
повний текст судового рішення
складено 16.06.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Димерлія О.О.,
суддів – Вербицької Н.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 у справі №420/8553/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
24.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не продовження ОСОБА_1 строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжити ОСОБА_1 строк дії наданої йому відповідно до довідки від 04.09.2024 №5852 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період до 05.05.2028 включно.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період до 05.05.2025, оскільки він виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 у справі №420/8553/25 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що звернення позивача відбулося не у відповідності до спеціальної процедури, що визначена постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на невідповідність висновків окружного адміністративного суду обставинам справи, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 вказає, що відповідачем безпідставно не продовжено дію раніше наданої відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Як стверджує скаржник, до спірних правовідносин мають застосовуватись положення абзацу 10 пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560. Натомість, судом першої інстанції приписи названої норми проігноровано. 
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено наступні обставини. 
Зокрема, апеляційним адміністративним судом з`ясовано, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно фактичних обставин справи, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю, а її батько ОСОБА_1 – законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю (посвідчення серії НОМЕР_2 від 24.05.2024.
29.08.2024 ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 скеровано заяву про надання довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. 
За результатом розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 видано довідку від 04.09.2024 №5852 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на строк до 09.11.2024, тобто на строк проведення мобілізації, який був встановлений на той час Указом Президента України № 470/2024 від 23.07.2024, затвердженим Законом України № 3892-IX від 23.07.2024. 
У подальшому, 21.11.2024 ОСОБА_1 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 скеровано заяву про продовження строку дії наданої йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період у зв`язку із продовженням строку проведення загальної мобілізації. 
За наслідком розгляду такого звернення ІНФОРМАЦІЯ_5 прийнято рішення про продовження строку дії раніше наданої йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період до 08.02.2025, що підтверджується військово-обліковим документом в електронній формі, сформованим через онлайн-сервіс державних послуг «Дія».
31.12.2024 Кабінетом Міністрів Україниприйнято постанову №1558, якою внесено зміни до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, зокрема, щодо правив оформлення та надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; продовження строку її дії, а також загальний строк її дії в окремих випадках.
Враховуючи вказані зміни позивач уважає, що раніше надана йому відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, як особі, яка на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_5 мала бути автоматично продовжена з виданням на його ім`я довідки про відстрочку від призову на військову службу на весь строк дії відповідних законних підстав, тобто до 05.05.2028 включно.
Натомість, ІНФОРМАЦІЯ_2 автоматично відстрочку ОСОБА_1 не продовжено, що власне й слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Здійснюючи апеляційний перегляд справи, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
За правилами статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно частини другої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.
Перелік підстав за наявності яких надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації наведено в статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років.
За фактичними обставинами справи ОСОБА_1 виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років, у зв`язку з чим за наслідком розгляду відповідного звернення позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 надано йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до 09.11.2024.
Означене підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.09.2024 №5852.
У подальшому, за результатом розгляду відповідного звернення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжено йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до 08.02.2025.
Наведене підтверджується витягом із Резерв+.
Процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.
28.01.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №94 (набрала чинності 31.01.2025).
Названим актом Уряду внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.
За приписами пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.01.2025 №94), відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаному продовжується автоматично, але не більш як до настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку.
Як установлено вище, відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_1 продовжено до 08.02.2025.
Тобто, станом на вказану дату редакція пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, передбачала автоматичне продовження відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Однак, як убачається з наявних у матеріалах справи витягів з Резерв+, після 08.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 не виконано приписів пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.01.2025 №94), та автоматично не продовжено ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Згідно із сталою судовою практикою сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
За таких підстав колегія суддів дійшла висновку, що в досліджуваних правовідносинах прослідковується триваюча пасивна поведінка ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно автоматичного продовження ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Згідно із п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Пов`язаними між собою можна уважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.
Апеляційний адміністративний суд зазначає, що в позовній заяві ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу та обрано спосіб захисту порушеного права у правовідносинах, які виникли із спільного юридичного факту, тобто мають єдину підставу позову.
У даному випадку, основною позовною вимогою є визнання протиправною бездіяльності, а похідною – зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити ОСОБА_1 строк дії наданої йому відповідно до довідки від 04.09.2024 №5852 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період до 05.05.2028 включно.
Отже, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення основної позовної вимоги, то похідна позовна вимога також підлягає задоволенню.
При оцінці способу захисту за критерієм ефективності слід виходити з того, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та відповідати приписам законодавства.
За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із пунктом 4 частини другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (заява № 11901/02, пункт 77) зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція),має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.
З урахуванням наведеного «ефективний засіб правового захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не приводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації на практиці, не відповідає розглядуваній нормі міжнародного договору.
За таких підстав, у досліджуваній ситуації ефективним засобом правового захисту є саме зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжити ОСОБА_1 строк дії наданої йому відповідно до довідки від 04.09.2024 №5852 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період до 05.05.2028 включно, адже іншої поведінки суб`єкта владних повноважень приписами пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.01.2025 №94), не передбачено. 
Наведені вище обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що вплинуло на правильність надання оцінки спірним правовідносинам та відповідно вирішення даного спору.
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку колегією суддів також враховано, що суб`єктом владних повноважень ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного адміністративного суду не подано жодних заперечень стосовно заявлених позивачем позовних вимог. 
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.
Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 2 якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відтак, у зв`язку із тим, що викладені Одеським окружним адміністративним судом у рішенні від 16.06.2025 у справі №420/8553/25 висновки не відповідають обставинам справи, суд апеляційної інстанції уважає за необхідне скасувати такий судовий акт із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову. 
Керуючись ст.ст.308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 у справі №420/8553/25 скасувати.
Прийняти у справі нове судове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю. 
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно продовження ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжити ОСОБА_1 строк дії, наданої йому відповідно до довідки від 04.09.2024 №5852, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період до 05.05.2028 включно.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві)грн. 40коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.І. Шляхтицький