ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/4284/25 (суддя Рищенко А.Ю., м. Дніпро)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі №160/4284/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказу, акта та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 07 лютого 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, згідно з яким, просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ №2710-п від 02.07.2024 року про проведення документальної позапланової перевірки ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати акт про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства від 15.08.2024 року за результатами документальної невиїзної перевірки №2302/04-36-24 09/2918602370;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці платника податків ОСОБА_1 дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, в тому числі, і шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що був належним чином зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП) та припинив підприємницьку діяльність 25.03.2021. Позивач стверджує, що не був належним чином повідомлений про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, не отримував копію наказу про її призначення чи будь-яких запитів про надання документів, що, на його думку, є грубим порушенням процедури проведення перевірки та підставою для скасування оскаржуваних наказу та акта.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року провадження в адміністративній справі №160/4284/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказу, акту та зобов`язання вчинити певні дії - закрито.
Ухвала суду мотивована тим, що враховуючи те, що перевірку вже проведено, а також те, що за результатами її проведення прийнято податкові повідомлення-рішення, оскаржуваний у цій справі наказ від 02.07.2024 №2710-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 », як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту у цій справі.
Не погодившись з ухвалою та рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив їх в апеляційному порядку. 
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено його права на доступ до суду; суд не дав йому можливості скористатися доктриною під умовною назвою «Плоди отруйного дерева»; суд мав би допомогти йому та захистити ефективним способом його порушені права.
Посилається на неврахування судом постанови Верховного Суду у справі 520/8836/18 щодо оцінки акта, як неналежного доказу.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що за наслідками призначеної оскарженим наказом від 02.07.2024 №2710-п перевірки позивача було складено акт від 15.08.2024 №2302/04-36-24 09/2918602370, відповідно до висновків якого встановлено порушення норм Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI.
За результатами проведеної перевірки, ГУ ДПС у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення від 04.10.2024 №0622282409, №0622272409, №0622242409, №0622232409, №0622222409, №0622212409.
Правомірність наказу та акта відповідача за наслідками проведеної перевірки та зобов`язання відповідача вчинити певні дії є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, згідно з якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).
Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.
При цьому, пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 року № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів враховує, що в постанові, ухваленій Верховним Судом у складі колегії суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 висловлено правову позицію, зокрема, з питання оскарження до суду наказу про проведення перевірки у разі прийняття податкового повідомлення-рішення за результатами перевірки.
Згідно з висновком Верховного Суду у справі № 826/17123/18 у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.
Велика Палата Верховного Суду також висловлювалася з приводу розгляду позовних вимог про оскарження наказу про проведення перевірки в контексті належного та ефективного способу захисту права платника податків в разі проведення контролюючим органом перевірки. 
Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 зазначено, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
З огляду на це, доводи позивача щодо ненадання судом першої інстанції йому можливості скористатися доктриною під умовною назвою «Плоди отруйного дерева» є безпідставними. 
Як вбачається з позову предметом оскарження у цій справі є наказ Головного управління ДПС в Дніпропетровській області №2710-п від 02.07.2024 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 та акта перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення від 04.10.2024 №0622282409, №0622272409, №0622242409, №0622232409, №0622222409, №0622212409.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний наказ, як акт індивідуальної дії, реалізовано його застосуванням, оскільки податковим органом проведено перевірку на підставі цього наказу та складено за її результатами акт перевірки та як наслідок прийнято податкові повідомлення-рішення. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що скасування оскаржуваного наказу не може призвести до відновлення порушеного права позивача та належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішень, які прийняті за результатами перевірки.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що неправомірність наказу контролюючого органу щодо призначенні та проведення перевірки не може бути предметом окремого позову у цьому випадку, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
Водночас, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що акт перевірки сам по собі не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке тягне для позивача негативні наслідки, а тому правові наслідки можуть створювати рішення прийняті за результатами проведеної перевірки, оскільки згідно з Порядком від 20.08.2015 №727 та Методичними рекомендаціями від 01.06.2017 № 396, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У акті перевірки зазначається детальна інформація щодо виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства.
Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що «незважаючи на те, що акт податкової перевірки не є самостійним предметом судового оскарження, він є одним із доказів в адміністративній справі про визнання протиправним рішення контролюючого органу, прийнятого за наслідками проведеної перевірки».
Отже, доводи позивача щодо неврахування судом постанови Верховного Суду у справі 520/8836/18 щодо оцінки акта, як неналежного доказу є передчасними.
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем вимоги щодо визнання протиправними наказу та акта перевірки відповідача не належить розглядати як за правилами адміністративного судочинства, так і в судовому порядку в цілому.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
При цьому, необхідно зазначити, що з огляду на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, позивач не позбавлений можливості посилатись на допущені контролюючим органом при призначенні та проведенні перевірки порушення при оскарженні в судовому порядку рішень за результатами такої перевірки.
Колегія суддів також вважає за необхідним зазначити, що у цій справі не порушено право позивача на доступ до правосуддя внаслідок закриття провадження у зазначеній частині вимог позивача, оскільки позивач має право реалізувати право на оскарження податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідком проведення перевірки, та ініціювати відповідний позов.
Отже, доводи позивача в апеляційній скарзі щодо порушення судом першої інстанції його права на доступ до суду в цій частині вимог є помилковими.
Щодо доводів позивача про те, що суд першої інстанції мав би допомогти йому та захистити ефективним способом його порушені права слід зазначити наступне.
Так відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зрештою, враховуючи те, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, тому вихід за межи позовних вимог можливий лише у разі задоволення позову. 
Проте, в цьому випадку позов задоволено не було. 
Однак, вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, та які свідчать про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовної вимоги щодо зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці платника податків ОСОБА_1 дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, в тому числі, і шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум та безпідставно закрив провадження у справі в цій частині вимог позивача.
Враховуючи це, в цій частині вимог, ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі підлягає скасуванню. 
Частиною 1 статті 320 КАС України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції частковому скасуванню у зв`язку з неповним з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в частині закриття провадження у справі щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці платника податків ОСОБА_1 дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, в тому числі, і шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум. 
В іншій частині ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 241, 243, 308, 311, 315, ч.1 ст. 320, ст.ст. 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі №160/4284/25 - скасувати в частині закриття провадження щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці платника податків ОСОБА_1 дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, в тому числі, і шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум та направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В іншій частині ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі №160/4284/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку, у випадках передбачених пунктом 2 частини 5 статтею 328 КАС України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва