Справа № 420/34023/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2026 року м. Одеса 
Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді – Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.08.2025 про надання та оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 26.08.2025 щодо оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду заяви з урахуванням висновків суду, про що повідомити ОСОБА_1 в установленому законом порядку; визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 ); зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів данні про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) правил військового обліку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на відстрочку від мобілізації за п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки має батька з II групою інвалідності, який офіційно обрав його для здійснення свого утримання. Попри направлення повного пакета документів поштою, відповідач відмовив у розгляді заяви, наполягаючи на необхідності виключно особистого прибуття, що позивач вважає протиправним тлумаченням Порядку № 560. Крім того, районний ТЦК вніс до реєстру « ІНФОРМАЦІЯ_4 » відомості про порушення ОСОБА_1 законодавства через відмову від ВЛК, що призвело до появи статусу «у розшуку». Позивач наголошує, що жодних повісток не отримував, а адміністративний протокол щодо нього не складався, тому внесення таких даних є безпідставним. Позивач просить визнати бездіяльність районного ТЦК щодо нерозгляду заяви протиправною та зобов`язати орган повторно розглянути документи по суті. 
Ухвалою від 03.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін згідно з ст. 262 КАС України.
Ухвалою судді від 09.10.2025 заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення його позову (до його подання) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено; заборонено ІНФОРМАЦІЯ_5 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішення в даній адміністративній справі.
14.11.2025 до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що згідно з п. 58 Порядку № 560 (у редакції на серпень 2025 року), військовозобов`язані мають подавати заяву особисто, що передбачає виключно фізичну присутність особи в установі, ідентифікацію її особи та пред`явлення оригіналу військово-облікового документа. Надіслання документів поштою через Укрпошту не може вважатися належним виконанням цієї норми, оскільки поштовий оператор є посередником, а фізичний контакт між заявником і комісією відсутній. Відповідач зазначає, що поштовий зв`язок передбачений лише для продовження вже наданої відстрочки за певних умов, тоді як первинне звернення вимагає особистої явки. У листі-відповіді від 05.09.2025 позивачу було роз`яснено необхідність прибуття, отже, заява була розглянута в межах повноважень, але не задоволена через недотримання форми звернення. Відповідач звертає увагу суду на зміну законодавства з 01.11.2025 року (Постанова № 1364), яка запровадила подання заяв через ЦНАП або «Дію», проте також зберегла принцип особистого звернення та заборону подання через представників чи сторонні канали. Оскільки позивач не з`явився до РТЦК особисто та не надав оригінали документів, дії РТЦК є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству. 
18.11.2025 до суду від представник позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою положення Порядку № 560 встановлюють обов`язок особисто подати заяву, що не є тотожним обов`язку особисто прибути, а отже, направлення документів поштою є належним способом реалізації цього права. Сторона позивача підкреслює, що після отримання заяви комісія була зобов`язана вивчити документи, оцінити законність підстав для відстрочки та прийняти рішення, оформлене протоколом, а не обмежуватися листом-роз`ясненням. Щодо посилань відповідача на відсутність оригіналу військово-облікового документа, позивач зазначає, що Порядок № 559 передбачає, що електронний документ із QR-кодом (згенерований у «Резерв+») має таку саму юридичну силу, як і паперовий. До заяви від 26.08.2025 було додано роздруківку саме такого документа, що підтверджується описом вкладення у цінний лист. Таким чином, твердження відповідача про ненадання оригіналу є безпідставним, оскільки цифрова копія є повноцінним документом у розумінні чинного законодавства. Позивач наголошує, що ідентифікація особи та перевірка відомостей мають здійснюватися через електронну взаємодію реєстрів, як це передбачено п. 60 Порядку № 560. Відтак, формальна відмова районного ТЦК через відсутність фізичної явки порушує право заявника на належний розгляд його звернення та отримання відстрочки від мобілізації. 
Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується його електронним військово-обліковим документом.
Батько Позивача, ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААГ № 430297. 
Мати Позивача, ОСОБА_3 , померла, що засвідчується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 .
Позивач має рідного брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . У зв`язку з наявністю двох військовозобов`язаних синів, батько (особа з інвалідністю) скористався правом вибору, визначеним Порядком № 560, та подав заяву (Додаток 15), у якій офіційно обрав саме ОСОБА_5 для здійснення свого утримання та догляду.
26 серпня 2025 року позивач на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» направив до ІНФОРМАЦІЯ_8 засобами поштового зв`язку («Укрпошта») заяву з описом вкладення про надання йому відстрочки від призову.
До заяви було додано пакет нотаріально засвідчених копій документів: паспорти позивача та батька, свідоцтво про народження позивача (для підтвердження родинних зв`язків), свідоцтво про смерть матері, довідку МСЕК батька, заяву батька про вибір сина (Додаток 15) та роздруківку електронного військово-облікового документа з QR-кодом із додатка «Резерв+».
Згідно з поштовим повідомленням, районний ТЦК та СП отримав вказану заяву та документи 29 серпня 2025 року, проте у встановлений Порядком № 560 семиденний строк (або 15-денний у разі запитів) жодного офіційного рішення (довідки про відстрочку або повідомлення про відмову за формою Додатка 7) не прийняв.
У вересні 2025 року адвокат позивача двічі направляв запити (09.09.2025 та 26.09.2025) з вимогою надати інформацію про стан розгляду заяви, а 18.09.2025 позивач подав скаргу на бездіяльність районного ТЦК до ІНФОРМАЦІЯ_9 .
01 жовтня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_10 надіслав лист № ВОІБ/18809, у якому повідомив, що заява ОСОБА_1 не може бути розглянута по суті, оскільки вона подана поштою, а не особисто, та через відсутність оригіналу військово-облікового документа. Також повідомив, що за позивачем у реєстрі «Оберіг» обліковується порушення ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (непроходження ВЛК з 20.08.2025), у зв`язку з чим він перебуває у статусі «в розшуку» та підлягає примусовому доставленню до ТЦК для складання адміністративного протоколу за ст. 259 КУпАП.
Зважаючи на протиправну бездіяльність щодо нерозгляду заяви про надання відстрочки від мобілізації, а також дій щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч.ч.2,3 ст.1 Закону №2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч.5 ст.1 Закону №2232-XII).
Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 14 ст.2 Закону №12232-XII установлено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено:
ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та станом на час розгляду справи триває .
У відповідності до п.5 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років.
Частиною 7 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII установлено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Постановою КМУ від 16.05.2024р. №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560).
Пунктом 56 Порядку №560 визначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до п.57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Абзацом 1 п.58 Порядку №560 передбачено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
За правилами п.60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
У спірному випадку заява позивача комісією при ТЦК щодо перевірки законності надання відстрочок по суті не розглядалася, а ТЦК надана відповідь-роз`яснення про необхідність особистого подання повного пакету документів зазначених у переліку згідно додатком 5 на ім`я голови комісії.
Разом з тим, ані положення Закону №2232-ХІІ, ані положення Порядку №560 не передбачають обов`язку особистого відвідування особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подання заяви та документів на відстрочку. Обов`язок «особисто подати заяву» не означає «особисто прибути».
При цьому, у спірних правовідносинах відповідач не ставив під сумнів факт, що заява про відстрочку направлена військовозобов`язаним особисто, жодного факту про те, що відповідна заява подана позивачем за дорученням, матеріали справи не містять.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не дотримано вимоги щодо особистої подачі заяви про відстрочку від мобілізації, як передбачено п.58 Постанови №560 не знайшов свого підтвердження.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, надіславши особисто поштовим зв`язком заяву та документи для вирішення питання про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації дотримався процедури особистого їх подання (направлення).
Отримавши таку заяву з додатками, відповідач, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки, після отримання цієї заяви, повинен був прийняти відповідне рішення за наслідком її розгляду по суті щодо надання відстрочки або відмови у наданні відстрочки.
Як вбачається із листа ІНФОРМАЦІЯ_8 № 2486 від 03.09.2025, він носить інформативний характер та не свідчить про прийняття рішення по суті порушеного у заяві питання. Вказана відповідь також не тягне за собою жодних юридичних наслідків, відповідно, не порушує прав, свобод та інтересів особи, а відтак, не є актом індивідуальної дії, що підлягає оскарженню.
У даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.
Відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації є протиправною.
Тому відповідач зобов`язаний розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову під час мобілізації, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду у спосіб, визначений Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024 № 560.
Щодо позовних вимог про виключення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 суд зазначає наступне.
Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_8 від 30.09.2025 № 7606, згідно відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за ОСОБА_1 обліковується порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме порушення ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з 20.08.2025 року не проходження (відмова від проходження) військово-лікарської комісії. Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_1 підлягає доставці до ІНФОРМАЦІЯ_11 для складання протоколу про адміністративне правопорушення в порядку ст. 259 КУпАП.
Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Отже, як зазначає відповідач, порушення правил військового обліку полягало у тому, що позивач не пройшов військово-лікарську комісію (пп. 4 п. 1 Постанови КМУ № 563 від 16.05.2024). Зазначені відомості також відображається у застосунку «Резерв +», скріншот з якого додано позивачем до позову.
Відповідно до п. 8 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №559 (далі - Порядок №559, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військово-обліковий документ в електронній формі містить такі відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (за наявності): 1) прізвище; 2) власне ім`я (усі власні імена); 3) по батькові (за наявності); 4) дата народження; 5) реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті); 6) окремий номер запису в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 7) відомості про результати медичних оглядів, що проводилися з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку; 7-1) відомості про встановлення, зміну групи інвалідності (зокрема групу інвалідності, причину та строк, на який встановлено інвалідність); 8) відомості про наявність відстрочки від направлення для проходження базової військової служби для призовників або відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період (бронювання) для військовозобов`язаних та резервістів; 9) військове звання (для військовозобов`язаних та резервістів); 10) військово-облікова спеціальність для військовозобов`язаних та резервістів; 11) відомості про виконання військового обов`язку (категорія обліку); 12) відомості про перебування на військовому обліку (найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у якому громадянин перебуває або знятий (виключений) з військового обліку, та підстава зняття (виключення) з військового обліку); 13) відомості щодо звернення або надсилання до Національної поліції повідомлення про вчинення адміністративного або кримінального правопорушення; 14) адреса місця проживання; 15) номери засобів зв`язку; 16) адреси електронної пошти (за наявності); 17) дата і час оновлення облікових даних призовником, військовозобов`язаним та резервістом; 18) дата і час формування військово-облікового документа в електронній формі.
Стаття 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Судом встановлено, що позивач перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_12 
Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, під час мобілізації громадяни зобов`язані: проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Згідно пункт 2 розділу II Закону України “Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист”, яким установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Відповідно до пункту 69 “Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію.
У разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.
Позивачем не надано до суду рішення ВЛК та доказів проходження повторного медичного огляду (пункт 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 № 402 (зі змінами).
Таким чином, позивач відповідно до вимог абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” під час мобілізації зобов`язаний проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби.
При цьому суд звертає увагу позивача, що самі по собі відомості про порушення правил військового обліку не є тотожними відомостями про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210 та 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Позивачем не надано до суду доказів, що відповідачем вносилися відомості про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210 та 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Крім цього суд звертає увагу, що самі відомості про порушення правил військового обліку, які відображаються у військово-обліковому документі позивача та на які посилається позивач у позові, не свідчать про вчинення відповідачем протиправних дій щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про притягнення до адміністративної відповідальності позивача та складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно позивача.
Доводи позивача, що виключно наявність протоколу про адміністративне правопорушення є підставою для внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення військового обліку, є безпідставними та не свідчать про протиправність дій відповідача, які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку позивачем.
Наявність в Реєстрі відомостей про те, що ТЦК та СП розшукує (направив відповідне звернення до територіальних органів Національної поліції для доставлення позивача до ТЦК та СП з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення) військовозобов`язаного у зв`язку із порушенням ним правил військового обліку не суперечить вимогам Закону.
Таким чином, позивач, перебуваючи на військовому обліку, не надав доказів проходження медичного огляду (ВЛК), згідно з вимогами Закону № 3621-IX. Натомість у діях позивача вбачається фактичне недотримання правил військового обліку в частині обов`язку проходження медичного огляду.
Суд зауважує, що відображення в системі «Оберіг» та застосунку «Резерв+» інформації про порушення правил військового обліку є засобом актуалізації даних про стан виконання громадянином його військового обов`язку. Такі відомості не є тотожними запису про притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтями 210, 210-1 КУпАП. 
Законодавство не пов`язує правомірність внесення до Реєстру інформації про порушення правил обліку (зокрема відмову від ВЛК) виключно з наявністю протоколу про адміністративне правопорушення, на чому безпідставно наполягає сторона позивача. Навпаки, згідно з Порядком № 559, військово-обліковий документ повинен містити об`єктивні відомості про перебування особи на обліку та стан виконання нею мобілізаційних розпоряджень.
Враховуючи, що станом на момент виникнення спірних правовідносин позивач не пройшов встановлений законом медичний огляд, внесення відповідачем до Реєстру відповідної позначки про порушення законодавства про мобілізаційну підготовку відповідає фактичним обставинам справи та вимогам Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів». 
Наявність у Реєстрі даних про звернення до органів Національної поліції для доставлення особи з метою складання протоколу є законним інструментом реалізації повноважень ТЦК та СП у разі виявлення порушень обліку. За таких обставин, дії відповідача в цій частині є правомірними, а вимоги позивача про виключення вказаних відомостей необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.
Крім того, зважаючи на судовий розсуд по даній справі, підстави для подальшої дії заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою від 09.10.2025, наразі відсутні.
Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.08.2025 про надання та оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 26.08.2025 щодо оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, та прийняти відповідне рішення по суті за результатами її розгляду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн. 96 коп.).
Скасувати вжиті ухвалою суду від 09.10.2025 заходи забезпечення позову у вигляді заборони ІНФОРМАЦІЯ_5 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішення в даній адміністративній справі.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк