ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3147/26 Справа № 204/3801/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чудопалова С. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на додаткове рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 листопада 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра», третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмету спору – ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування, –

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2022 року  ОСОБА_2 та ОСОБА_1  звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» (далі – ПрАТ «СК «Саламандра»), третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмету спору – ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 21 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 (вигододабувач за договором) та ПрАТ «СК «Саламандра» було укладено договір КАСКО добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № 1412.0003799, відповідно до умов якого застрахованим майном є автомобіль марки «Lexus» GX 470, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

07 квітня 2020 року о 19:00 год. в смт Слобожанське Дніпровського району на аеродромі «Кам`янка» відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі належного позивачу застрахованого транспортного засобу марки «Lexus» GX 470, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

09 квітня 2020 року ОСОБА_1 було повідомлено страхувальника про настання зазначеної події, що має ознаки страхової. Однак, ПрАТ «СК «Саламандра» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 5.5 договору КАСКО № 1412.0003799 від 21 жовтня 2019 року, а саме через те, що подія сталася в результаті використання транспортного засобу в «екстремальних умовах», а саме виконання екстремальних маневрів під час руху по бездоріжжю, тому вказана подіє не є страховим випадком, а надана позивачами інформація про обставини настання дорожньо-транспортної пригоди є неправдивою.

Позивачі вважали, що відмова у виплаті страхового відшкодування є неправомірною, через те, що договором КАСКО № 1412.0003799 від 21 жовтня 2019 року та чинним законодавством не визначено ознак екстремального керування.

Договором добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 1412.0003799 від 21 жовтня 2019 року встановлено страхову суму в розмірі 590 887,00 грн., франшиза – 0,00 грн.

З метою встановлення розміру шкоди, завданої ОСОБА_1 , як власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, експертом ОСОБА_4 було проведено експертне авто-товарознавче дослідження № 065/20 від 30 червня 2020 року, згідно висновку якого вартість відновлюваного ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля марки «Lexus «GX 470, державний номерний знак НОМЕР_1 , тобто його відновлення є економічно недоцільним. Крім того вказано, що розмір завданої шкоди становить 697 540,00 грн.

Крім того, позивачі зазначали, що у зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання у встановлений договором строк, відповідач повинен на підставі статті 625 ЦК України сплатити на їх користь за період з 19 травня 2020 року по 10 січня 2022 року інфляційні витрати в розмірі 77 448,17 грн. та 3 % річних в розмірі 28 440,90 грн.

Ураховуючи викладене, позивачі просили суд стягнути з відповідача на їх користь суму страхового відшкодування за договором страхування № 1412.0003799 від 21 жовтня 2019 року в розмірі 575 395,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 77 448,18 грн. та 3 % річних в розмірі 28 440,90 грн.

Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 10 вересня 2025 року позовні вимоги  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 – задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Саламандра» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування за договором страхування № 1412.0003799 від 21 жовтня 2019 року в розмірі 575 395,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 77 448,18 грн., 3 % річних в розмірі 28 440,90 грн., а всього – 681 284,07 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 листопада 2025 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Тарасевича С.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Саламандра» на користь  ОСОБА_1  судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

У поданій 19 грудня 2025 року апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 32 400,00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції при зменшенні суми витрат на професійну правничу допомогу не врахував, що позивач надав докази реальності, дійсності та обґрунтованості витрат, а також їх необхідності та співмірності.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Тарасевич С.В., який діє в інтересах  ОСОБА_1 , надав: договір про надання правової допомоги № 01-16/03/2023 від 16 березня 2023 року; акт-розрахунок від 16 березня 2023 року до договору № 01-16/03/23 від 16 березня 2023 року, акт прийому-передачі наданої правової допомоги № 1 від 01 червня 2023 року, звіт про надану правову допомогу № 1-01-01/06/23 від 01 червня 2023 року, рахунок на оплату № 01/010623-01/06/23 від 01 червня 2023 року, платіжною інструкцією № 115853424 від 12 червня 2023 року, акт прийому-передачі наданої правової допомоги № 2 від 31 серпня 2023 року, звіт про надану правову допомогу № 2-01-31/08/23 від 31 серпня 2023 року, рахунок на оплату № 02/310823-31/08/23 від 31 серпня 2023 року, платіжну інструкцією № 175116724 від 12 вересня 2023 року, акт прийому-передачі наданої правової допомоги № 3 від 09 червня 2025 року, звіт про надану правову допомогу № 3-01-09/06/25 від 09 червня 2025 року, рахунок на оплату № 03/090625-09/06/25 від 09 червня 2025 року, платіжну інструкцією № 770457686 від 24 червня 2025 року, акт прийому-передачі наданої правової допомоги № 4 від 12 вересня 2025 року, звіт про надану правову допомогу № 4-01-12/09/25 від 12 вересня 2025 року, рахунок на оплату № 04/120925-12/09/25 від 12 вересня 2025 року та платіжну інструкцією № 262020087 від 15 вересня 2025 року, а також зазначено, що позивач отримав правову допомогу від Адвокатського об`єднання «Смирнов, Тарасевич та партнери» на суму 32 400,00 грн.

Згідно до пункту 3.1 договору про надання правової допомоги № 01-16/03/2023 від 16 березня 2023 року правова допомога, в рамках цього договору, надається на умовах оплати клієнтом винагороди (гонорару) адвокатському об`єднанню.

Відповідно до пункту 3.3 договору порядок обчислення (фіксований розмір, погодинна оплата,безоплатно в порядку «ProBono» тощо) та сплати винагороди (гонорару) за надану правову допомогу, а також компенсація витрат, які несе адвокатське об`єднання у зв`язку з наданням правової допомоги за цим договором, визначається за домовленістю сторін у відповідному акті-розрахунку, який є невід`ємним додатком до цього договору і свідчить про виконання сторонами своїх зобов`язань заданим договором.

Пунктом 2 додатку № 1 «Акт-Розрахунок» від 16 березня 2023 року до договору № 01-16/03/23 від 16 березня 2023 року визначено погодинну оплату в розмірі 1 800,00 за 1 годину.

У період з 16 березня 2023 року по 12 вересня 2025 року Адвокатським об`єднанням «Смирнов, Тарасевич та партнери» в особі адвоката Тарасевича С.В. було надано ОСОБА_1 правничу допомогу на загальну суму 32 400,00 грн., перелік якої підтверджується звітами № 1-01-01/06/23 від 01 червня 2023 року, № 2-01-31/08/23 від 31 серпня 2023 року, № 3-01-09/06/25 від 09 червня 2025 року та № 4-01-12/09/25 від 12 вересня 2025 року.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачу понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції керувався тим, що представник позивача надав належні докази на підтвердження понесених витрат. При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд врахував обсяг наданих адвокатом Тарасевичем С.В. послуг та співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічна позиція відображена в постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі № 686/31892/19.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Тому, виходячи з положень частини третьої статті 141 ЦПК України, врахувавши співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ПрАТ «СК «Саламандра» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 01 квітня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 07 квітня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида