16 березня 2026 року Справа № 991/10090/25
Провадження №22-а/991/2/26

ОКРЕМА ДУМКА
судді Панаіда Ігоря Васильовича
у справі №991/10090/25 (провадження №22-а/991/2/26)

13 березня 2026 року за результатом розгляду апеляційної скарги представника позивача Міністерства юстиції України Кржевіна Владислава Михайловича на рішення Вищого антикорупційного суду від 15 січня 2026 року у справі № 991/10090/25 за позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕРШОСТОЛИЧНЕ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІДДІЛ ПРОДАЖ «ХК», Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ «ХК», Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАРПОЛ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЦТВО ХК», Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОЛОВНЕ ВИДАВНИЦТВО ХК», про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про санкції», суд більшістю голосів суддів, що входять до складу колегії, ухвалив рішення, яким частково задовольнив апеляційну скаргу, скасувавши частково рішення Вищого антикорупційного суду та стягнув в дохід держави частину активів, зареєстрованих за ОСОБА_2 , які на праві спільної сумісної власності, на думку колегії, належать підсанкційній особі - ОСОБА_1 .
Ухвалюючи вказане рішення колегія суддів виходила з положень ст. 60, 63 СК України, відповідно до яких все майно, належне подружжю є їх спільною сумісною власністю, а отже суд вбачав можливим стягнути в дохід держави активи, у виді від зареєстрованих за ОСОБА_2 корпоративних прав у ряді товариств. 
Не погоджуючись з таким рішенням колегії суддів, вважаю за необхідне викласти свою окрему думку.
Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29 вересня 1989 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. 
За час шлюбу ОСОБА_2 набула: 60 % частки у статутному капіталі ТОВ «ВІДДІЛ ПРОДАЖ «ХК», дата реєстрації 16.03.2009; 60 % частки у статутному капіталі ТОВ «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ «ХК», дата реєстрації 16.03.2009; 30 % частки у статутному капіталі ТОВ «ХАРПОЛ», дата реєстрації 04.12.1991; 100 % частки у статутному капіталі ТОВ «ВИДАВНИЦТВО ХК», дата реєстрації 04.01.2013; 60 % частки у статутному капіталі ТОВ «ГОЛОВНЕ ВИДАВНИЦТВО ХК», дата реєстрації 06.10.2009.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про господарські товариства» власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу, продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності, одержаних доходів, іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом є товариство. 
Відповідно до п.п. «а», «б» та «д» ч. 1 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право, зокрема, брати участь в управлінні справами товариства, у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.
У разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. При цьому особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Саме такий підхід викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі №760/20948/16-ц. 
Отже, ОСОБА_1  не набув корпоративні права у товариствах, учасником яких є його дружина - ОСОБА_2 , адже можливості будь-якого спільного управління подружжям часткою товариства законодавство не містить. Саме остання, згідно п."а" ч.1 ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", отримала право брати участь в управлінні справами відповідних підприємств, в яких вона є учасником. Натомість ОСОБА_1 , у разі поділу майна подружжя, вправі вимагати виключно виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі відповідних товариств, а не набуття корпоративних прав на них. Доказів зворотного представниками позивача не надано ні з посиланням на відповідні вимоги вказаних законодавчих актів, ні на положення Статутів відповідних підприємств, де учасником є ОСОБА_2 .
Тому для стягнення в дохід держави активів відповідно до п.1-1 ст.4 Закону України «Про санкції» позивач має довести, зокрема, що підсанкційна особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. 
Як зазначено вище, положення законодавчих актів у сфері сімейного та корпоративного права не дають підстав для такого висновку. Не підтверджуються такі обставини і матеріалами провадження, адже доказів цього позивачем не надано.
З огляду на вищевикладене, вважаю, що підстав для стягнення в дохід держави активів, у виді від зареєстрованих за ОСОБА_2 корпоративних прав у низці товариств у суду не було, та колегія мала ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника Міністерства юстиції України та залишити в силі рішення Вищого антикорупційного суду від 15 січня 2026 року. За умови ж доведеності позиції позивача про можливість ОСОБА_1 прямо чи опосередковано вчиняти з активами, зареєстрованими за ОСОБА_2 дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження, судом мало б бути стягнуто в дохід держави всі активи, якими ОСОБА_1 , на думку позивача, володіє опосередковано, через ОСОБА_2 , а не їх частину.

Суддя І. В. Панаід