Справа № 947/45172/25
Провадження № 2/947/1080/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.03.2026 року
Київський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого судді В.О.Луняченка
при секретарі Макаренко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_3 )про визнання договору купівлі- продажу нерухомого майна дійсним та визначення часток сумісного майна,- 
В С Т А Н О В И В:
З позовом про визнання договору купівлі- продажу нерухомого майна №2001-023М від 20.02.2001 дійсним та визначення рівними часток сумісного майна, діючи в інтересах ОСОБА_1 , як її представник, до Київського районного суду м.Одеси, звернулась адвокат Сербіна Валерія Валеріївна.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси Луняченко В.О. від 18.12.2025 року відкрито провадження у цивільній справі.
Представником позивача адвокатом Сербіною В.В. заходами електронного суду надано заяву про зміну (уточнення) позовних вимог та надано позовну заяву в уточненій редакції, яка судом прийнята.
В матеріалах справи міститься заява позивача щодо розгляду справи за її відсутністю, в якій вона позов підтримала та просить його задовольнити.
Заходами електронного суду представник позивача адвокат Сербіна В.В. надала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, в якій уточнені позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити.
В матеріалах справи міститься заява відповідача ОСОБА_2 щодо визнання позовних вимоги та розгляду справи за його відстності. 
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи.
Відповідно до положення ст. 247 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 
При розгляді даної справи стосовно позовних вимог щодо визнання дійсним договору купівлі продажу від 20.02.2001 року, суд вважає за необхідне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу і на час реєстрації права власності позивачем. 
Так, судом встановлено, що 20 лютого 2001 року між ОСОБА_3 , як продавцем та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , як покупцями був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №2001-023М відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м, жилою 25,8 кв.м.
Зазначений договір 20 лютого 2001 р. був зареєстрований Одеською універсальною біржею «Витязь» та в подальшому, а саме 14 березня 2001 року зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстровим номером 2515 у реєстровій книзі 399 пр сторінка 50. 
Відповідно до ст.227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. 
Згідно з ст.47 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. 
Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. 
Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. 
На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. 
При дослідженні матеріалів справи, суд встановив, що 20 лютого 2001 року, сторони угоди домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі продажу, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як збоку покупців, які здійснили оплату, так і з боку продавця, який прийняв оплату та передав у володіння і користування покупцям квартиру АДРЕСА_1 , тобто виконали всі істотні умови договору купівлі- продажу.
Таким чином, беручи до уваги те, що договір не містить умов, які б суперечили закону, зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Витязь», а тому порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту, шляхом визнання договору від 20 лютого 2001 року за № 2001-023М дійсним.
Щодо визначення розміру часток у праві сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , видане 21.04.2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно в тому числі частку у квартирі АДРЕСА_1 , спадкоємцями якої є її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) є дочкою, померлої ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ( а.с.14) то є відповідно спадкоємицею першої черги, яка звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі, у відповідь на яку державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеси Вахненко Ю.О. листом від 25.09.2025 спадкоємцю рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом щодо визначення часток.
Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №81681901 від 27.06.2025 заведено спадкову справу №343с/2025 ( номер у спадковому реєстрі 74267579).
Спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Як наголошує положення ст. 370 ЦК України, а саме її частини 1,2 - Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом; У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 
Згідно із частиною 1статті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4статті 41 Конституції України).
Згідно із ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
При цьому зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
Аналогічного висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.4 інформаційного листа від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
У відповідності до роз`яснень, наданих уПостанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», - частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними (п.5).
Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», - у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що при укладенні договору купівлі- продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 20 лютого 2001 року за № 2001-023М не були визначені між співвласниками квартири розміри їх часток, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/2 частці.
Керуючись ст. ст. 47, 227 ЦК Української РСР, ст. ст. 12, 13, 81-82, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( паспорт серії НОМЕР_3 )про визнання договору купівлі- продажу нерухомого майна дійсним та визначення часток сумісного майна - задовольнити.
Визнати дійсним Договір купівлі- продажу нерухомого майна №2001-023М від 20.02.2001 р., - квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Витязь» (реєстрація ОМБТІ та РОН 14.03.2001 під №399пр стр50 реєстр2515.
Визначити рівними частки власників у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м, житловою площею 25,8 кв.м, а саме: ОСОБА_1 -1/2 квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 -1/2 квартири АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У зв`язку з чисельними тривалими екстренними та/або стабілізаційними, аварійними відключеннями електропостачання, повне рішення складено 01.04.2026.

Суддя          В. О. Луняченко