ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 березня 2026 року справа №200/3926/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 листопада 2025 року у справі № 200/3926/25 (головуючий І інстанції Олішевська В.В.) за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення зайво нарахованого грошового забезпечення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Департаменту патрульної поліції (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про:
- стягнення зайво нарахованого грошового забезпечення за період невиходу на службу у розмірі 24701,87 грн;
- зобов`язання повернути палицю гумову “ПГ-М” – 1 шт., вартісною оцінкою завданої шкоди ДПП – 165,00 грн. (сто шістдесят п`ять гривень нуль копійок) (номенклатурний номер 1812053005); Наручники металеві “БР-М-92” – 1 комплект., вартісною оцінкою завданої шкоди ДПП – 594,00 грн. (п`ятсот дев`яносто чотири гривні нуль копійок) (номенклатурний номер 1116000000313118); Бронежилет 2 класу захисту “СТРАЖ М-ТТ/ПМ” – 1 шт., вартісною оцінкою завданої шкоди ДПП – 5190 грн. ( п`ять тисяч сто дев`яносто гривень нуль копійок) (номенклатурний номер 111604247); Балон аерозольний “Кобра -1” -100 – 1 шт., вартісною оцінкою завданої шкоди ДПП – 39,60 грн. (тридцять дев`ять гривень шістдесят копійок) (номенклатурний номер 1812057776); Бронежилет “Police - 5M” – 1 шт., вартісною оцінкою завданої шкоди ДПП – 34176, 50 грн. (тридцять чотири тисячі сто сімдесят шість гривень п`ятдесят копійок) (номенклатурний номер 1116012679). Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 6 листопада 2025 року у задоволенні позову - відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове про задоволення позову, через порушення норм матеріального права.
Апелянт зазначив, що пунктом 8 розділу І Порядку №260 визначено, що за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується. Пункт 9 розділу І Порядку визначає, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Аналізуючи вищенаведені норми діючого законодавства, можна дійти висновку, що звільнення поліцейського зі служби зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, він зобов`язаний відшкодовувати надмірно сплачені кошти, обов`язок відшкодування виникає у зв`язку з припиненням проходження служби.
Статтею 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Враховуючи, що на час проходження служби в ДПП, Відповідачем на законних підставах було набуто спеціальні засоби для виконання ним службових обов`язків із забезпечення публічної безпеки та порядку, але у зв`язку із звільненням останнього зі служби, підстава володіння Відповідачем спеціальними засобами відпала.
Суд першої інстанції в своєму рішенні, зазначає позивачем не надано доказів відмови відповідача від відшкодування шкоди, не доведено розмір вартості засобів індивідуального захисту, виданих відповідачу станом на дату звільнення його зі служби, які підлягають відшкодуванню, відтак в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Надані позивачем довідки про вартісну оцінку завданої шкоди № 34, № 7, № 50, № 40, № 20 складені станом на 25.01.2024, тобто майже за півтора року до звільнення відповідача та не мають відомостей щодо оцінки вартості вказаних у них засобів з урахуванням зносу, як це прямо передбачено ч. 2 ст. 7 Закону № 160-ІХ, матеріальна шкода визначена за первинною вартістю предметів.
Щодо доказів відмови добровільного від відшкодуванн коштів спеціальних засобів, відповідного спорядження, які підлягають здачі відповідальному за озброєння, як вже зазначалось відповідач на попередні виклики ігнорував та фізично не з`являвся і не контактував іншими засобами зв`язку, що в свою чергу наводило на думку позивача, що останній не бажав у добровільному порядку ні відшкодовувати кошти за спеціальні засоби, відповідного спорядження ні здавати у відділ озброєння управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції. Таким чином, було прийнято з даною вимогою звернутися до суду.
Щодо зазначенням судом, що позивачем не доведено розмір вартості засобів індивідуального захисту, виданих відповідачу станом на дату звільнення його зі служби у зв`язку з тим, що відсутні відомості щодо оцінки вартості вказаних у них засобів з урахуванням зносу. Щодо цього хочемо зазначити, що позивач в позовній заві просить суд зобов`язання повернути відповідача Палицю гумову «ПГ-М» – 1 шт., Наручники металеві «БР-М-92» – 1 комплект, Бронежилет 2 класу захисту «СТРАЖ М-ТТ/ПМ», Балон аерозольний «Кобра -1» -100– 1 шт., Бронежилет «Police - 5M» – 1 шт., фізично у приміщення управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції. Позивач не звертався з вимогою про відшкодування вартості засобів індивідуального захисту у грошовому еквівалентні. Тому позивач не погоджується з даною позицією суду першої інстанції, та вважає її не обґрунтованою.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, виходячи з наступного.
Наказом начальника Департаменту патрульної поліції від 23.04.2025 № 247 відповідача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.
За змістом цього наказу відповідач був відсутній на службі у період з 22.02.2025 по 08.04.2025.
Наказом визначено здійснити перерахунок грошового утримання відповідача за період з 22.02.2025 по 08.04.2025, припинити виплату грошового забезпечення з 09.04.2025, вжити заходів в разі необхідності, щодо стягнення з позивача надлишково виплаченого грошового забезпечення за вказаний період.
Наказом начальника Департаменту патрульної поліції від 14.05.2025 № 814 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції з 14.05.2025. Відраховано із грошового забезпечення позивача вартість предметів однострою 39,98 грн.
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
Відповідно до частини 1 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Так, відповідно до частини 2 статті 94 Закону № 580-VIII Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Нормативним документом, який регулює виплату грошового забезпечення є Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 (далі - Наказ № 260).
Відповідно до пункту 8 розділу І Наказу № 260 за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.
За пунктом 13 розділу І Наказу № 260 виплата грошового забезпечення поліцейським та здобувачам ЗВО здійснюється щомісяця з 25 числа по останній день місяця за поточний місяць.
Питання щодо стягнення зайво сплаченого грошового забезпечення Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейських Національної поліції та здобувачів вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, не врегульовано.
Відповідно до ст. 127 Кодексу законів про працю України встановлено, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).
За частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Отже, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.
Велика Палата Верховного Суду постанові від 16.01.2019 по справі № 753/15556/15-ц висловила правову позицію, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Наказом Департаменту Національної поліції від 14.05.2025 № 814 о/с відповідача звільнено зі служби з 14.05.2025.
Суд вказує, що зазначеним наказом взагалі не визначено обов`язку відповідача виплатити нараховане грошове забезпечення за будь-який період.
Така вказівка надана наказом начальника Департаменту патрульної поліції від 23.04.2025 № 247.
Наданий позивачем розрахунок грошового забезпечення відповідача за період з 22.02.2025 по 31.03.2025 не містить дати його складання.
Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо ознайомлення відповідача як з наказом про звільнення, так із вказаним розрахунком.
Суд вказує, що будь-яких доказів вчинення відповідачем навмисних дій щодо отримання ним грошового забезпечення за період відсутності на службі матеріали справи не містять.
Отже, відповідач взагалі не був обізнаний щодо необхідності повернути нараховане грошове забезпечення за спірний у цій справі період.
Доказів примусу уповноважених осіб на нарахування та виплату відповідачу грошового забезпечення за спірний період матеріали справи не містять.
Таким чином, суд доходить до висновку про відсутність підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, для повернення відповідачем виплачених коштів, оскільки одночасно наявні такі умови: здійснення виплати позивачем добровільно, відсутність рахункової помилки, добросовісність набувача коштів.
Отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Законом України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” № 160-IX від 3 жовтня 2019 року (далі - Закон № 160-IX) визначено підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
За п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
За ч. 3 ст. 6 Закону №160-IX особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Наказом МВС України від 11.10.2018 № 828, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 листопада 2018 за № 1249/32701, затверджено Інструкцію з організації забезпечення, зберігання та експлуатації озброєння в Національній поліції України.
Національним стандартом України ДСТУ 8782:2018 “Засоби індивідуального захисту. Бронежилети. Класифікація. Загальні технічні умови” визначено поняття терміну бронежилет, що є засобом індивідуального захисту людини у вигляді жилета, який забезпечує захист торса людини від дії холодної та/чи вогнепальної зброї, уламків снарядів, мін або ручних гранат і складається з матеріалів, здатних затримати засіб ураження га розсіяти його енергію.
За пунктом 2 розділу І Інструкції № 828 передбачено, що спеціальні засоби - це засоби, що можуть використовуватися поліцейськими для виконання своїх повноважень, перелік яких визначено пунктами 1-6, 8-12 частини четвертої статті 42 Закону України “Про Національну поліцію”.
Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону № 580 для виконання своїх повноважень поліцейські можуть використовувати спеціальні засоби, в перелік яких входять засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для зв`язування тощо) та засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії.
За розділом VІ Інструкції з організації забезпечення, зберігання та експлуатації озброєння в Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України 11.10.2018 № 828, спеціальні засоби для постійного носіння видає відповідальний за озброєння на підставі витягу з наказу про постійне зберігання й носіння спеціальних засобів та рапорту поліцейського щодо їх видачі з дозволом керівника підрозділу, в якому поліцейський несе службу. Одночасно зі спеціальними засобами поліцейському видають спорядження для їх відкритого чи прихованого носіння, а також приладдя для догляду за його матеріальною частиною. Отримання поліцейським спеціальних засобів, спорядження до них і приладдя фіксують у картці обліку озброєння.
У разі переміщення по службі або переведення до іншого органу (підрозділу) поліції, звільнення зі служби, якщо немає подальшої потреби постійно носити табельну вогнепальну зброю, боєприпаси та спеціальні засоби, поліцейський зобов`язаний здати табельну вогнепальну зброю і боєприпаси до КЗЗ чергової частини, а спеціальні засоби - відповідальному за озброєння.
Відповідно до картки обліку майна, яке закріплене за поліцейським, № 319, позивачу під розпис було видано:
- палицю гумову “ПГ-М” – 1 шт; наручники металеві (виріб “БР-М-92”) – 1 комплект; бронежилет 2 класу захисту “СТРАЖ М-ТТ/ПМ” – 1 шт.; Балон аерозольний (виріб “Кобра -1”) – 1 шт., Бронежилет “Поліс” – 1 шт. 
Відомостей про здавання вказаних засобів під підпис матеріали справи не містять.
За ст. 8 Закону №160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів (частина 1).
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника) (частина 2).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (частина 3).
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Розслідування може не призначатися, якщо шкоду завдано діями противника під час воєнних (бойових) дій, внаслідок ракетних (авіаційних) атак чи інших проявів збройної агресії проти України та/або у зв`язку з виконанням особами, зазначеними у частині першій статті 2 цього Закону, бойового (спеціального) завдання (частина 4).
За ч. 1 ст. 12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Таким чином, належним способом захисту в даному випадку є саме стягнення завданої відповідачем шкоди, а не повернення майна.
Листом від 22.05.2025 № 15993/41/18/02-2025 позивач звернувся до відповідача із вимогою повернути нездані засоби індивідуального захисту:
- кайданки металеві “БР-М-92” № ВІ 1512829 – 1 комплект;
- бронежилет 2 класу захисту “Страж М-ТТ/ПМ” № КІ 11709- 1 шт;
- балон аерозольний “Кобра -1” - 1 шт.
- палицю гумову “ПГ-М” - 1 шт.
- бронежилет “Police-5M” № 2690 – 1 шт.
Загальна вартість вказаного майна відповідно до наданого листа становить 40167,50 грн.
Лист направлено за останнім відомим місцем проживання відповідача: АДРЕСА_1 , доказів отримання вказаного листа відповідачем матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять доказів відмови особи у добровільному відшкодуванні. 
Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" визначає виключні підстави, які дозволяють здійснити стягнення завданої шкоди в судовому порядку:
- відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування;
- відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування. Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування;
- у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом;
- у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Суд зазначає, що матеріали справи взагалі не містять відомостей щодо обізнаності відповідача із розміром завданої ним шкоди, визначеної позивачем.
Оцінюючи визначений позивачем розмір заподіяної відповідачем шкоди суд виходить з наступного.
Наказом начальника Департаменту патрульної поліції від 14.05.2025 № 814 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 14.05.2025.
Суд зазначає, що ані зазначеним вище наказом, ані наказом про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності від 23.04.2025 № 247 взагалі не визначено щодо заподіяння позивачем матеріальної шкоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Відповідно до наданої позивачем довідки про вартісну оцінку завданої шкоди № 34 від 25.01.2024, оцінка вартості наручників металевих БР-М-92 (інв. № 11100000031318) – 594,00 грн/шт, дата введення в експлуатацію - 2016 рік, строк корисного використання – 20 років.
Відповідно до наданої позивачем довідки про вартісну оцінку завданої шкоди № 50 від 25.01.2024, оцінка вартості палиці гумової ПГ-М (інв. № 1812053005) – 42,00 грн/шт, дата введення в експлуатацію -2017 рік.
Відповідно до наданої позивачем довідки про вартісну оцінку завданої шкоди № 7 від 25.01.2024, оцінка вартості балону аерозольного “Кобра-1” 100 (інв. № 1812057776) – 165,00 грн/шт, дата введення в експлуатацію -2016 рік.
Відповідно до наданої позивачем довідки про вартісну оцінку завданої шкоди № 40 від 25.01.2024, оцінка вартості бронежилету другого класу захисту “Страж М-ТТ/ПМ” (інв. № 111604247) – 5190,00 грн/шт, дата введення в експлуатацію - 2018 рік. Строк корисного використання – 20 років.
Відповідно до наданої позивачем довідки про вартісну оцінку завданої шкоди № 20 від 25.01.2024, оцінка вартості бронежилету “Police 5-M” (інв. № 1116012679) – 34176,50 грн/шт, дата введення в експлуатацію -2023 рік Строк корисного використання – 20 років.
Надані позивачем довідки про вартісну оцінку завданої шкоди № 34, № 7, № 50, № 40, № 20 складені станом на 25.01.2024, тобто майже за півтора року до звільнення відповідача та не мають відомостей щодо оцінки вартості вказаних у них засобів з урахуванням зносу, як це прямо передбачено ч. 2 ст. 7 Закону № 160-ІХ, матеріальна шкода визначена за первинною вартістю предметів.
Отже, позивачем не доведено розмір заподіяної шкоди.
Оскільки позивачем не надано доказів відмови відповідача від відшкодування шкоди, не доведено розмір вартості засобів індивідуального захисту, виданих відповідачу станом на дату звільнення його зі служби, які підлягають відшкодуванню, відтак в цій частині позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені позову. 
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 листопада 2025 року у справі № 200/3926/25 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення зайво нарахованого грошового забезпечення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 18 березня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв